Справа № 502/621/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого судді Масленикова О. А.,
за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
до
Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області
про встановлення факту спільного проживання
та визнання права власності за спадщиною

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви вбачається, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Заповітів за життя ОСОБА_3 не складав і спадкування відбувалось за законом. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , яка належала йому як власнику. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 збудували вказаний житловий будинок та фактично проживали в ньому, але належним чином право власності на житловий будинок оформлено не було. Вказане нерухоме майно було набуто під час шлюбу спадкодавця та ОСОБА_1 , що в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя. Також після смерті ОСОБА_3 залишилось інше спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087391 виданого 23.06.2004 року. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли спадкоємці першої черги, а саме ОСОБА_1 (дружина померлого) та син ОСОБА_2 , оскільки фактично проживали зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується Актом про встановлення фактів від 26.03.2026 року. Таким чином, спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась. Оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачі не можуть через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку. Жодного спору у позивачів з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. Як спадкоємці за законом позивачі мають право на оформлення спадщини відповідно до 1261 ЦК України.
В зв`язку з зазначеним, позивачі просили суд:
- визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках по частині кожному та встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем і прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 111,0 кв. метра, житлова площа 51,8 кв. метра), літ. Б- кухня, літ. В-лазня, літ. Г- топочна, літ. Д-сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж-гараж, літ. З – літня кухня, літ. И-убиральня, № 1-7;I - надвірні споруди, в тому числі на частину як власнику і на частину згідно спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на земельну ділянку площею 2,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087391 виданого 23.06.2004 року в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі та без присутності позивачів, та задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача – Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає.
На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 04.03.1989 р., рос. “ ОСОБА_4 ” та рос. “ ОСОБА_5 ” зареєстрували шлюб 04.03.1989 року, про що зроблено актовий запис за № 5. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. « ОСОБА_6 ».
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.07.1993 р., запис акта про народження № 69 – рос. “ ОСОБА_4 ” та рос. “ ОСОБА_1 ” є батьками: рос. “ ОСОБА_2 ”, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 від 23.02.2023 р., ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 111,0 кв. метра, житлова площа 51,8 кв. метра), літ. Б- кухня, літ. В-лазня, літ. Г- топочна, літ. Д-сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж-гараж, літ. З – літня кухня, літ. И-убиральня, № 1-7;I - надвірні споруди. 
ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087391 виданого 23.06.2004 року.
Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №458898, зареєстрованого 14.05.2010 року, згідно якого земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить ОСОБА_1 .
З акту про встановлення фактів від 26.03.2026 р. вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично з 1991 р. постійно мешкав в житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 до моменту смерті. На момент його смерті за вказаною адресою з ним постійно проживали дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 84608724 від 23.03.2026 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко І.П., інформація у Спадковому реєстрі відносно  ОСОБА_3  відсутня.
Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 84608824 від 23.03.2026 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко І.П., інформація у Спадковому реєстрі відносно  ОСОБА_3  відсутня.
При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї , то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.
Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов – задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності за спадщиною– задовольнити повністю.
Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках по частині кожному та встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем і прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 111,0 кв. метра, житлова площа 51,8 кв. метра), літ. Б- кухня, літ. В-лазня, літ. Г- топочна, літ. Д-сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж-гараж, літ. З – літня кухня, літ. И-убиральня, № 1-7;I - надвірні споруди, в тому числі на частину як власнику і на частину згідно спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на земельну ділянку площею 2,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087391 виданого 23.06.2004 року в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников