ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/2318/25 пров. № А/857/28518/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (суддя Денисюк Р.С., м.Луцьк) -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч) в якому просив:
визнати протиправною відмову в/ч у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-XII);
зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що проходить військову службу у в/ч з 26.02.2022, проте через необхідність здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з І групою інвалідності та не має інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які би здійснювали такий догляд бажає звільнитися з військової служби. Вважає, що долучені ним до рапорту про звільнення документи на підтвердження причин та підстав звільнення є повними та достатніми.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що долученими позивачем до рапорту доказами не підтверджено наявності у позивача підстав, визначених абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ для звільнення його з військової служби, а тому відповідачем в межах спірних правовідносин правомірно було відмовлено в задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Такі висновки суду першої не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач з 26.02.2022 проходить військову службу у в/ч.
Згідно довідки МСЕК Серії 12ААД №194156 від 18.12.2024 його батько ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с.17).
Позивачем 27.01.2025 подано рапорт із долученими до нього документами командиру батальйону, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12, підпункту «г» пункту 2 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю І групи (а.с.12).
До рапорту позивача було долучено: довідку МСЕК Серії 12ААД №194156 ОСОБА_2 (а.с.17), та інші документи, які підтверджують розірвання шлюбу, акт обстеження матеріально-побутових умов батька, про фактичне проживання, паспортні дані.
У відповідь на вищевказаний рапорт позивача відповідач листом від 03.02.2025 № 1458/1386 повідомив, що із доданих до рапорту документів не підтверджено обставин, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ (а.с.35).
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом №2232-ХІІ.
За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини 4 цієї статті військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 13 пункту 3 частин дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, серед іншого, під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153, визначає «Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч.
Єдиною підставою, за якої позивачу було відмовлено у задоволенні його рапорту, є те, що подані ним документи не підтверджують підстав для звільнення з військової служби.
Так, вказаною нормою пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232 дійсно передбачена додаткова умова для звільнення військовослужбовця з військової служби до умови наявності у батьків чи батьків дружини (чоловіка) інвалідності І чи ІІ групи -відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Для звільнення з даної підстави повинно бути наявні ряд умов: наявності у батьків інвалідності І або ІІ та відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення; або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Абзацами 1, 3 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Як встановлено частиною четвертою статті 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
При цьому, що чинним законодавством у сфері проходження військової служби не визначено поняття «члени сім`ї першого, другого ступеня».
Відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки. 
Звертаючись із рапортом про звільнення позивач вказував на дві підстави, а саме: інвалідність батька І групи та відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення такої особи.
У даному випадку, суд першої інстанції встанови та це не заперечується відповідачем, що перша умова у позивача наявна, підтверджена належними доказами.
Щодо другої умови, то суд першої інстанції погодився із доводами відповідача про те, що долучені до рапорту позивача документи не свідчать про відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення в особи з інвалідністю, які б могли здійснювати відповідний догляд.
Із змісту поданого рапорту від 27.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 вказував на те, що відсутні члени сім`ї відповідного ступеня споріднення, які б могли здійснювати догляд за його батьком.
Разом з тим, дане формулювання може свідчити про те, що у його батька наявні і інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, однак, які саме, не вказує.
В свою чергу, 02.10.2024 набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 23.07.2024 №495 «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.09.2024 за № 1361/42706).
При цьому, згідно акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 15.07.2025, підставою складання якого була заява батька позивача та який затверджено тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , констатовано, що крім заявника сина ОСОБА_1 відсутні інші члени сім`ї, першого чи другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду.
Вказаний акт складений та отриманий позивачем вже після подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження.
На переконання апеляційного суду, наведені у акті обставини додатково підтверджують протиправність відмови відповідача у розгляді питання щодо звільнення позивача з військової служби з наведених у його рапорті підстав, так як і цим актом і доданими до рапорту документами засвідчується те, що позивач є єдиним родичем його батька, особи з І групою інвалідності, що потребує додаткового постійного стороннього догляду. 
З урахуванням наведених норм права та встановлених апеляційним судом обставин, слід дійти висновку, що позивач надав повний пакет документів на підтвердження необхідності здійснення стороннього догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І групи. Водночас, відповідач не надав оцінку належним чином вказаним документам, доданим до рапорта позивача.
Варто наголосити, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Під час вибору ефективного способу захисту порушеного права позивача суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №140/12873/23.
Зважаючи на це та враховуючи, що норма абзацу 13 пункту 3 частин дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, містить імперативний припис, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, серед іншого, під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (тобто відсутня дискреція щодо прийняття рішення за наявності цих обставин - звільняти чи не звільняти).
На підставі цього, належним способом порушеного права позивача буде задоволення позову частково шляхом: визнання протиправною відмову відповідача від 03.02.2025 №1458/1386; зобов`язання повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27.01.2025 (вх.№2236 від 31.01.2025) за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ з підстав визначених абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , що викладена у листі від 03.02.2025 №1458/1386.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27.01.2025 (вх.№2236 від 31.01.2025) за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з підстав визначених абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині цього рішення. 
У задоволенні решти позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Т. В. Онишкевич