ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 594/293/25
провадження № 61-8999св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Центр надання адміністративних послуг Державної реєстраційної служби, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року у складі судді Зушман Г. І. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Гірського Б. О., Дідух М. Є. 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центру надання адміністративних послуг Державної реєстраційної служби (далі - Центр надання адміністративних послуг),  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2015 року він здійснив державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , однак реєстратор не вніс правдиву інформацію, а саме про те, що 17 березня 2004 року він зареєстрував у Бюро технічної інвентаризації право власності на нерухоме майно. 
Водночас 08 серпня 2014 року в реєстраційній службі було зареєстровано право власності на два будинки за різними адресами за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ).
Посилаючись на наведене, позивач просив суд: скасувати державну реєстрацію права власності від 08 серпня 2014 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані Мушкатівською сільською радою 17 березня 2009 року, на житловий будинок на АДРЕСА_1 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасувати обтяження, яке наклали на позивача у 2015 році при реєстрації речових прав та обтяжень на житловий будинок на АДРЕСА_1 ; витребувати у реєстраційної служби документи на будинки на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, відмовлено і відкритті провадження у справі. 
Ухвала суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом із тих же підстав, з тими ж сторонами та з тим же предметом спору, що і в справі № 594/303/15-ц, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У липні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 28 травня 2025 року в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу направити для розгляду у Борщівський районний суд Тернопільської області. 

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не звернув уваги на те, що у справі № 594/303/15-ц (за позовом ОСОБА_1 до Мушкатівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, Борщівського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання рішення виконкому сільської ради неправомірним, скасування свідоцтва про право власності та витягу) суди встановили відсутність реєстрації права власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на будинок, за адресою:  АДРЕСА_2 , натомість станом на 24 вересня 2024 року, така реєстрація наявна. 

Крім того, у вказаній справі ОСОБА_1 посилався на обставини, що мали місце у 2021 році щодо незаконного заволодіння його майном, а саме документами на будинковолодіння за адресою:  АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим він звернувся до Бюро технічної інвентаризації для отримання дубліката витягу та встановив, що витяг не містить підпису начальника бюро.

Натомість у справі № 594/293/25 він посилався на те, що 04 вересня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що право власності на належне йому нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Тобто, спірні правовідносини виникли після ухвалення рішення у справі № 594/303/15-ц, а отже, справи не є тотожними.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 15липня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Борщівського районного суду Тернопільської області матеріали цивільної справи № 594/293/25; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У вересні 2025 року матеріали справи № 594/293/25 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року у справі № 594/303/15-ц, яке набрало законної сили 08 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Мушкатівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, Борщівського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання рішення виконкому сільської ради неправомірним, скасування свідоцтва про право власності та витягу відмовлено.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив:
визнати неправомірним рішення Виконавчого комітету Мушкатівської сільської ради від 19 жовтня 2008 року №69; 
скасувати свідоцтво про право власності від 17 березня 2009 року, серії НОМЕР_1 та витяг від 17 березня 2009 року № 22179343, видані на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на будинок, розташований на АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 . За цією ж адресою рішенням виконкому Мушкатівської сільської ради від 19 жовтня 2008 року № 69 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтва про право власності на домоволодіння. 
Після звернення до Мушкатівської сільської ради йому стало відомо, що належне йому домоволодіння має іншу адресу, а саме АДРЕСА_1 , в той час, коли в запрошеннях на вибори Президента України в 2009 та 2014 роках його адреса зазначена як: АДРЕСА_2 . Зазначене, порушує права позивача, оскільки він не має можливості оформити документи купівлі-продажу. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18)).
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Повторне звернення з тими самими вимогами з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (постанова Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19 (провадження № 61-1251св23)).
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до тих же сторін, про той самий предмет позову (скасування свідоцтва про право власності на будинок, розташований на АДРЕСА_1 , (після зміни адреси - АДРЕСА_1 , та з тих самих підстав (порушення права власності на житловий будинок), що й у справі № 594/303/15-ц.
Зокрема, у справі № 594/303/15-ц суди встановили, що ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в різний час оформили право власності на різні домоволодіння, здійснили державну реєстрацію права власності та отримали відповідні витяги, згідно з якими їхні домоволодіння розташовані за однією і тією ж адресою, а саме: АДРЕСА_2 . 
Рішенням Мушкатівської сільської ради від 27 квітня 2011 року № 36 «Про затвердження номерів будинків і назв вулиць на території Мушкатівської сільської ради» затверджено нумерацію будинків та назви вулиць на території Мушкатівської сільської ради згідно з додатками, зокрема, домоволодінню ОСОБА_1 присвоєно номер АДРЕСА_3 , а домоволодінню ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 зареєструвала зміни в нумерації будинків, і домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , належне ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право власності, виданих Мушкатівською сільською радою 17 березня 2009 року, зареєстроване за новою адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, питання законності свідоцтв про право власності 17 березня 2009 року, виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також державної реєстрації відповідачами права власності на нерухоме майно та отримання ними відповідних витягів було предметом дослідження у справі № 594/303/15-ц, у скасуванні яких рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року у справі № 594/303/15-ц, яке набрало законної сили 08 липня 2015 року, було відмовлено. 
За таких обставин висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є правильним.
Чинне процесуальне законодавство України не допускає подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є ухвалене судове рішення, що фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки фактично є перефразуванням підстав позову, що не свідчить про пред`явлення іншого позову
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	І. Ю. Гулейков  Р. А. Лідовець   Д. Д. Луспеник