РІШЕННЯ
Іменем України

06 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 751/2284/20  	
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження розглянув справу
за позовом Чернігівської міської ради, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000;
до відповідача Лобоска Володимира Петровича, 
АДРЕСА_1 ;
предмет спору: про стягнення 631 444,29 грн;

за участю повноважних представників сторін: 
від позивача: Манжула Н.Л. – представник, діє в порядку самопредставництва юридичної особи;
від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 06.04.2026, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 

07.04.2020, Чернігівська міська рада звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігів з позовом до Лобоска Володимира Петровича про стягнення в порядку статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) 631 444,29 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,7613 га, за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 07.10.2015 по 31.12.2019.
Процесуальні дії суду та рух справи.
Справа № 751/2284/20 неодноразово переглядалася судами різних інстанції за правилами цивільного судочинства.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2025 у справі № 751/2284/20 провадження закрите, відповідно до п. 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі є господарсько-правовими, оскільки між Чернігівською міською радою та Лобоском В.П., як суб`єктом господарювання, з іншої сторони, існує спір, пов`язаний з користуванням відповідачем спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, в зв`язку з чим справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.08.2025, за клопотанням позивача, справа № 751/2284/20 передана на розгляд Господарському суду Чернігівської області.
03.09.2025, матеріали справи № 751/2284/20 надійшли до Господарського суду Чернігівської області, за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передані на розгляд судді Романенко А.В.
Ухвалою від 08.09.2025 справа № 751/2284/20 прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 06.10.2025; учасникам справи встановлені строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 – 167, 178, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), зокрема, для відповідача – 15 календарних днів, з дня отримання ухвали, для подачі до суду та направлення іншій стороні відзиву на позов.
Ухвала від 08.09.2025 про прийняття справи № 751/2284/20 до розгляду направлена відповідачу засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд, отримана адресатом 08.09.2025 о 14:01, про що сформовано відповідну довідку. Тобто граничний строк для подачі Лобоском В.П. відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 ГПК України, сплинув 23.09.2025.
25.09.2025, від відповідача, з порушенням установленого судом строку, надійшов відзив на позов; клопотання про продовження процесуального строку на вчинення зазначених дій, з обґрунтуванням поважності причин, у порядку статті 119 ГПК України, заявником до суду не заявлене. Відзив на позов залучений до матеріалів справи, натомість його зміст судом залишений без розгляду.
Разом з відзивом на позов, представник відповідача заявив про намір подати в межах справи № 751/2284/20 зустрічний позов, клопотав продовжити строк на вчинення зазначених дій на 15 календарних днів, мотивував тим, що договір на правничу допомогу в цій справі між ОСОБА_1 та адвокатом Артюховою М.М. укладений 25.09.2025.
03.10.2025, від позивача, з порушенням установленого судом строку (на один календарний день), надійшла відповідь на відзив; клопотання про продовження процесуального строку на вчинення зазначених дій, з обґрунтуванням поважності причин, у порядку статті 119 ГПК України, заявником до суду не заявлене. Відповідь на відзив залучена до матеріалів справи, натомість її зміст судом залишений без розгляду.
Ухвалою від 06.10.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Лобоска В.П. про продовження строку на подачу зустрічного позову.
06.10.2025, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Чернігівської області, зокрема, у м. Чернігові, підготовче засідання в цій справі в призначений час не відбулось, її розгляд відкладений на 03.11.2025, про що сторони повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд. 
30.10.2025, відповідач заявив клопотання про продовження строку для подачі відзиву на позов.
03.11.2025, у підготовчому засіданні представниця відповідача повідомила, що на адресу суду 03.11.2025 направлений зустрічний позов, разом з клопотанням про поновлення Лобоску В.П. пропущеного процесуального строку на вчинення наведених дій.
Суд відклав підготовче засідання в справі на 10.11.2025, оскільки на момент проведення судового засідання не отримав зазначені представницею відповідача документи.
У підготовчому засіданні, 10.11.2025, суд прийняв до розгляду відзив на позов, поданий відповідачем з клопотанням про продовження строку на вчинення зазначених процесуальних дій (протокол судового засідання 10.11.2025). У відзиві на позов заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог в частині спірного періоду з 07.10.2015 по 07.04.2017.
Ухвалою від 10.11.2025 повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву від 03.11.2025 б/н Лобоску В. П.
За результатами підготовчого засідання 10.11.2025, суд закрив підготовче провадження, призначив розгляд справи по суті на 17.11.2025.
17.11.2025, судове засідання з розгляду справи по суті не відбулось, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Чернігівської області, зокрема, у м. Чернігові, відкладене на 26.11.2025.
Відповідач звернувся до апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 10.11.2025 про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви.
Північним апеляційним господарським судом, ухвалою від 19.11.2025, витребувано матеріали справи № 751/2284/20; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Лобоска В.П. на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2025, що визначені главою 1 розділу IV ГПК України.
Ухвалою від 26.11.2025 зупинено провадження в справі № 751/2284/20, на підставі пунктів 17.10. – 17.12. Перехідних положень ГПК України, до повернення матеріалів цієї справи з апеляційної інстанції, в зв`язку з їх витребуванням ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2025.
11.02.2026, Північним апеляційним господарським судом, винесено постанову в справі, якою апеляційну скаргу Лобоска В. П. на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2025 у справі № 751/2284/20 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2025 у цій справі змінено в її мотивувальній та резолютивній частинах. Зокрема, резолютивну частину ухвали Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2025 у цій справі викладено в наступній редакції: “Відмовити в задоволенні клопотання представника Лобоска В. П. про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову. Зустрічну позовну заяву відповідача – повернути без розгляду”.
20.02.2026, матеріали справи повернуто до суду першої інстанції.
02.03.2026, суд поновив провадження в справі, її розгляд по суті призначив на 23.03.2026, про що сторони повідомлені засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд.
23.03.2026, у судове засідання прибула повноважна представниця позивача; представниця відповідача до суду не прибула, натомість, клопотала відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку з хворобою її малолітньої дитини.
Суд відхилив клопотання представниці відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату як документально не обґрунтоване, розпочав розгляд справи по суті.
Суд заслухав повноважну представницю позивача, яка позов підтримала в повному обсязі, відклав розгляд справи на 06.04.2026, про що відповідач повідомлений засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд.
06.04.2026, у судове засідання прибула повноважна представниця позивача; відповідач повторно до суду не прибув, повноважного представника не направив; його представниця письмово клопотала відкласти розгляд справи на іншу дату, з огляду на відсутність у неї технічної можливості для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, поза межами приміщення суду.
Суд відхилив клопотання представниці відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки за змістом частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе саме учасник справи. Також суд вважає за доцільне зауважити, що представниця відповідача не повідомила про причини неможливості прибути в судове засідання в приміщення суду та / або про причини неприбуття до суду відповідача особисто.
Суд продовжив розгляд справи по суті.
Письмові заяви сторін по суті позовних вимог.
Позовна заява мотивована тим, що 02.08.2001, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 придбав у ВАТ «Чернігіввовна» будівлю складу під літ. «А-1», площею 355 кв. м, розташовану на земельній ділянці комунальної власності, яка знаходиться по АДРЕСА_3 (зміна найменування: АДРЕСА_2 .
Рішенням Чернігівської міської ради від 26.12.2014 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» Лобоску В.П. надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при умові розроблення та затвердження в установленому порядку землевпорядної документації протягом року, орієнтованою площею 1,0739 га, розташованої по АДРЕСА_2 , цільове призначення – для експлуатації об`єктів нерухомості (промислове використання), з подальшою передачею ділянки в оренду.
Рішенням Чернігівської міської ради від 07.10.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» затверджений проект відведення та передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:01:036:0583, в короткострокову оренду, строком до 08.10.2020, площею 0,7613 га, розташованої по АДРЕСА_3 (зміна найменування: АДРЕСА_2 , для експлуатації об`єктів нерухомості промислового використання, встановлено розмір орендної плати на рівні 3% від нормативної грошової оцінки.
Сформованій земельній ділянці площею 0,7613 га, розташованій за адресою: вул. Щорса, 57-б (зміна найменування: вул. Івана Мазепи), м. Чернігів, присвоєно кадастровий номер 7410100000:01:036:0583, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру (станом на 23.09.2015).
Не погодившись з межами сформованої земельної ділянки, Лобосок В.П. звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом, з проханням визнати протиправним та скасувати пункт 36 рішення Чернігівської міської ради від 07.10.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам». Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.12.2018 у справі № 750/5795/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з підстав, що земельна ділянка, за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, є сформованою на підставі проекту землеустрою, розробленого за заявою Лобоска В.П., і така новосформована земельна ділянка перебувала в його фактичному користуванні.
Договір оренди вказаної земельної ділянки, Лобосок В.П., незважаючи на багаторазові звернення Чернігівської міської ради, не уклав, продовжує користуватися цією земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, не здійснюючи плату за її користування.
З урахуванням наведеного Чернігівська міська рада просить стягнути з Лобоска В.П. безпідставно збережені кошти в вигляді несплаченої орендної плати за період з 07.10.2015 по 31.12.2019 у розмірі 631 444,29 грн, розрахованих за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки землі, встановленої рішенням Ради (53 сесія 6 скликання) від 07.10.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам».
Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив, вважає, що:
– між сторонами наявні договірні відносини згідно з договором оренди землі, укладеним 16.10.2001, СПД ОСОБА_1 та Чернігівською міською радою щодо земельної ділянки за кадастровим номером 7410100000:01:036:0217, площею 1,2687 га (до складу якої ввійшла спірна ділянка), що автоматично пролонгований на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій на 16.10.2011);
– позивачем не доведено правомірність заявленого до стягнення розміру безпідставно збережених коштів, позаяк у матеріалах справи відсутній витяг з Державного земельного кадастру щодо нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки; позивачем не враховано, що площа об`єктів нерухомого майна, належних відповідачу на праві власності, розміщених у межах спірної ділянки, складає 355 кв. м (виходячи з указаної площі нерухомості, відповідачем здійснений власний контррозрахунок безпідставно збережених
коштів);
– заявив про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог, що охоплюють період з 07.10.2015 по 07.04.2017.
Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :
02.08.2001, між Відкритим акціонерним товариством «Чернігіввовна» (продавець) та приватним підприємцем Лобоском В.П. (покупець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Антіпіною Т. А. № 2725 (далі – Договір), за умовами якого (пункти 1.1., 1.2.) продавець передав у власність ПП Лобоска В.П. нерухоме майно – склад під літ.«А-1» площею 355 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (змінено назву на АДРЕСА_2 ).
До складу приміщень, що продаються за цим Договором, входять безпосередньо самі приміщення, а також водопровід, каналізація, електричні та теплові комунікації, що в них знаходяться.
Правовстановлюючим документом, що підтверджує право тимчасового, довгострокового користування продавцем земельною ділянкою загальною площею 31,94 га на якій знаходиться склад, є державний акт на право постійного користування землею від 05.01.1994, виданий виконавчим комітетом Чернігівської міської ради та зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 168 (п. 4.3. Договору).
16.10.2001, на підставі рішення Чернігівської міської Ради народних депутатів від 15.10.2001 № 250, між виконкомом Чернігівської міської Ради народних депутатів і приватним підприємцем Лобоском В.П. укладений договір на право тимчасового користування землею (на умовах оренди), зокрема, земельною ділянкою загальною площею 1,2687 га, розташованою за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 57-б, строком на 10 років (по 16.10.2011), з щорічною оплатою у вигляді земельного податку. Договір зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 16.10.2001 за № 1558.
14.04.2006, ОСОБА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 409,7 кв. м, за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 57-б (змінено назву на АДРЕСА_2 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14479098); підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 2725 від 02.08.2001, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Антіпіною Т. А.
Рішенням Чернігівської міської ради від 26.12.2014 (46 сесія 6 скликання) (п. 3.13.) ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою на земельну ділянку, орієнтованою площею 1,0739 га, розташовану по АДРЕСА_3 , для експлуатації об`єктів (промислове використання) з подальшою передачею ділянки в оренду.
ФОП Тарасенко О.В., за заявою Лобоска В.П., розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для експлуатації об`єктів нерухомості (промислове використання), загальною площею 0,7613 га, за адресою: АДРЕСА_3 , на території ЧМР, за погодженням з Управлінням архітектури та містобудування ЧМР.
Рішенням Чернігівської міської ради від 07.10.2015 (53 сесія 6 скликання) (п. 36.) затверджено проект землеустрою ОСОБА_1 та передано земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, розташовану по АДРЕСА_3 , у короткострокову оренду, строком до 08.10.2020, для експлуатації об`єктів нерухомості промислового використання (землі промисловості); встановлено розмір орендної плати на рівні 3% нормативної грошової оцінки.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.12.2018 у справі № 750/5795/18 (набуло чинності 09.01.2019) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 36. рішення Чернігівської міської ради від 07.10.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам». Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що земельна ділянка за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, є сформованою на підставі проекту землеустрою, розробленого за заявою ОСОБА_1 .
Чернігівською міською радою неодноразово, впродовж 2017 – 2020 років, направлялись ОСОБА_1 повідомлення про необхідність укладення договору оренди землі, разом з проєктом, розрахунком розміру орендної плати та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, про що свідчать наявні матеріали справи, зокрема, рекомендовані поштові відправлення: 1400035475100; 1400043277466, 1400047320285.
Пропозиції Ради залишені ОСОБА_1 без відповіді.
За інформацією, наданою Головним управлінням ДФС у Чернігівській області, у листах від 02.10.2017 № 4078/9/25-01-13-03 та від 26.04.2019 № 2866/9/25-01-53-06-7, ФОП Лобосок В.П. упродовж 2015 – 2017 та відповідно 2018 – 2019 років не подавав податкові декларації по платі за земельну ділянку площею 0,7613 га; не подавав податкові декларації з орендної плати за землю з фізичних осіб; у податкових органах відсутні відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,7613 га в АДРЕСА_2 .
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 65 – 66, т. 2), земельна ділянка за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, належить територіальній громаді м. Чернігова.
Рішенням Чернігівської міської ради від 30.04.2020 № 53/VII-22 (п. 35.) вирішено вважати таким, що втратив чинність з 30.04.2020, п. 36. рішення Чернігівської міської ради від 07.10.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам» (53 сесія 6 скликання), у частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, по АДРЕСА_2 , в короткострокову оренду, строком до 08.10.2020, для експлуатації об`єктів нерухомості промислового використання.
09.06.2020, за відомостями з Державного земельного кадастру, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, скасовано та внесено дані про нову сформовану земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0739, площею 0,3761 га (витяг з ДЗК від 11.12.2023 № НВ-000265405223, а. с. 65 – 75, т. 5).
Предметом спору в цій справі є вимога про стягнення коштів за фактичне користування Лобоском В.П., як власником нерухомого майна, земельною ділянкою за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 07.10.2015 по 31.12.2019, без укладення договору оренди цієї ділянки.
Щодо доводів відповідача про договірний характер відносин сторін та наявності в нього права оренди щодо земельної ділянки за кадастровим номером 7410100000:01:036:0217 площею 1,2687 га, до складу якої ввійшла земельна ділянка за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га (спірна).
Відповідач, заперечуючи проти задоволення цього позову, зазначає, що за договором на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), укладеного 16.10.2001, між ним та виконкомом Чернігівської міської Ради народних депутатів, строком на 10 років, у його користуванні на правах оренди знаходиться земельна ділянка за кадастровим номером 7410100000:01:036:0217 площею 1,2687 га, до складу якої, зокрема, ввійшла спірна ділянка площею 0,7613 га. Вважає, що вказаний договір поновив свою дію на новий строк на тих самих умовах на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, в редакції на 16.10.2011, за мовчазною згодою сторін (тобто по 16.10.2021).
Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в листі від 05.06.2020 № 18-25-0.36-877/169-20, повідомило, що в ДЗК відсутні будь-які відомості про земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0217 (а. с. 175, т. 1).
Натомість, в ДЗК наявні відомості про земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, зареєстровану, 23.09.2015, згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробник ФОП Тарасенко О.В., за заявою Лобоска В.П., для експлуатації об`єктів нерухомості (промислове використання), за адресою: АДРЕСА_3 , на території Чернігівської міської ради.
Частиною 1 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частин 3, 4 цієї статті, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер земельної ділянки – індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Таким чином, враховуючи відсутність у ДЗК відомостей про наявність земельної ділянки за кадастровим номером 7410100000:01:036:0217, помилковими є твердження відповідача про продовження між сторонами договірних відносин щодо користування такою земельною ділянкою. Об`єктом цивільних правовідносин може виступати лише сформована земельна ділянка, після визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до ДЗК.
Також суд вважає за доцільне зазначити, що на момент укладення сторонами договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16.10.2001 діяв ЗК України від 18.12.1990 № 561-ХІІ, стаття 7 якого передбачала користування землею на умовах постійного або тимчасового землекористування. При цьому, постійним визнавалось землекористування без заздалегідь установленого строку; тимчасове користування землею могло бути короткостроковим – до трьох років і довгостроковим – від трьох до двадцяти п`яти років.
Відповідач, виходячи з умов указаного договору, отримав земельну ділянку площею 1,2687 га, за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 57-б, у довгострокове користування, строком на 10 років, по 16.10.2011.
Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16.10.2001, припинив свою дію, в зв`язку з закінченням строку на який був укладений.
Діюче законодавство, на момент укладення сторонами договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16.10.2001 не передбачало автоматичне поновлення строку його дії на тих самих умовах, за мовчазною згодою сторін.
Щодо обов`язку відповідача сплатити кошти за користування земельною ділянкою позивача без належної правової підстави.
За статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У частині 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).
У силу приписів статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Частиною 1 статті 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до статті 3 Закону України “Про оренду землі” об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає в визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (витяг сформований 16.03.2020 № 204241334) у власності ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу від 02.08.2001 (у реєстрі за № 2725), за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 57-б (зміна назви на вул. Івана Мазепи), зареєстровано 14.04.2006 нежитлову будівлю площею 409,7 кв. м (реєстраційний номер майна: 14479098).
За частиною 1 статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на дату набуття права власності на об`єкт нерухомості), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
За частинами 1, 2 статті 120 ЗК України (в редакції чинній на час державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування – на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.
Зважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону врегульований правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких це майно розташоване, а тому користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати в нього виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому майно.
Рішенням Чернігівської міської ради від 26.12.2014 (46 сесія 6 скликання) (п. 3.13.) ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою на земельну ділянку, орієнтованою площею 1,0739 га, що розташована по АДРЕСА_3 , для експлуатації об`єктів (промислове використання) з подальшому передачею ділянки в оренду.
23.09.2015, до ДЗК внесено відомості про земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, зареєстровану згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробник ФОП Тарасенко О.В., за заявою Лобоска В.П., для експлуатації об`єктів нерухомості (промислове використання), за адресою: АДРЕСА_3 , на території Чернігівської міської ради.
Рішенням Чернігівської міської ради від 07.10.2015 (53 сесія 6 скликання) (п. 36.) затверджено проект землеустрою ОСОБА_1 та передано земельну ділянку за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, розташовану по вул. Щорса, 57-б, у короткострокову оренду, строком до 08.10.2020, для експлуатації об`єктів нерухомості промислового використання (землі промисловості); встановлено розмір орендної плати на рівні 3% нормативної грошової оцінки.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Судом установлено, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку площею 0,7613 га за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, під об`єктом нерухомого майна – нежитлової будівлі, площею 409,7 кв. м, за адресою: вул. Івана Мазепи, 57-б, м. Чернігів, належного йому на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 02.08.2001 (реєстраційний номер майна: 14479098).
Користування спірною земельною ділянкою в період з 07.10.2015 по 31.12.2019 здійснювалося відповідачем за відсутності правовстановлюючих документів, відтак орендна плата за фактичне володіння і користування відповідачем цією ділянкою до місцевого бюджету не сплачувалася, отже, кошти, що в разі укладення договору оренди, були б сплачені позивачу в якості орендної плати, відповідач утримав (зберіг) у себе без належної правової підстави.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Виходячи з приписів наведених норм, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати коштів за фактичне користування земельною ділянку, без укладення договору оренди землі, за період з 07.10.2015 по 31.12.2019 як безпідставно збережених коштів, відповідно до приписів статті 1212 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18, від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
Щодо правових підстав здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів.
Справляння плати за землю, у тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України (далі – ПК України).
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1. статті 288 ПК України). Наведене узгоджується з приписами статті 21 Закону України “Про оренду землі”.
Підпунктом 288.5.1. п. 288.5. статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, зокрема, для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, в розмірі не більше 3 % їх нормативної грошової оцінки.
Згідно з п. 289.1. статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин, здійснює управління в сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пп. 288.5.1. п. 288.5. статті 288 ПК України.
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 5 статті 23 Закону України “Про оцінку земель” дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 дійшла висновку, що оскільки земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 – 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Слід зазначити, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки – це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом щодо проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період (постанова ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20).
В матеріалах справи наявний витяг ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,7613 га, за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 57б (зміна назви на вул. Івана Мазепи), для експлуатації об`єктів нерухомості (сформований станом на 01.01.2015) (а. с. 45, т. 1); витяг ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, за адресою: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 57-б, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення (сформований станом на 25.02.2019) (а. с. 63, т. 1); а також довідки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.08.2017 № 215/409-17-0.36 та від 10.06.2019 № 18-25-0.36-1964/169-19 (на запит Ради), що містять відомості про нормативну грошову оцінку 1 кв. м спірної ділянки в спірному періоді (а. с. 77 – 80, т. 1).
Суд установив, що розрахунок безпідставно збережених коштів, здійснений позивачем виходячи з нормативно-грошової оцінки 1 кв. м спірної земельної ділянки на 2015 – 2019 роки, у розмірі 3 %, виходячи зі ставки орендної плати за цю ділянки згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 07.10.2015, п. 36., та з урахуванням приписів пп. 288.5.1. п. 288.5. статті 288 ПК України, що обґрунтований належними доказами в розумінні статті 76 ГПК України.
Розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, площею 0,7613 га, за відсутності правовстановлюючих документів, за період 07.10.2015 по 31.12.2019, складає 631 444,29 грн.
Суд розглянувши контррозрахунок відповідача, відхилив його як необґрунтований, позаяк останнім не враховано, що для обслуговування його об`єкту нерухомості, за його заявою на підставі розробленої технічної документації з землеустрою, було відведено та сформовано земельну ділянку площею 0,7613 га, зареєстровану в ДЗК 23.09.2015, за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583.
Щодо строків позовної давності.
Відповідач у відзиві клопотав застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог, що охоплюють період з 07.04.2015 – 07.04.2017.
За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлена тривалістю в три роки.
Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позивач звернувся з цим позовом до суду, 06.04.2020 (згідно зі штемпелем відділення поштового зв`язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду), заявивши вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, у порядку статей 1212, 1214 ЦК України, за період з 07.10.2015 по 31.12.2019.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач був обізнаний про неправомірну поведінку відповідача, який незважаючи на неодноразові звернення Ради з пропозицією укласти договір оренди спірної ділянки (п. 36. рішення ЧМР від 07.10.2015), ухилився від оформлення в установленому законом порядку відносин з користування цією ділянкою.
Позивач звернувшись до суду з позовом 06.04.2020, пропустив загальний строк позовної давності щодо вимог, що охоплюють період з 07.10.2015 по 11.03.2017, та не обґрунтував поважності причин щодо несвоєчасного звернення до суду за захистом порушеного майнового права територіальної громади міста в особі Ради.
Суд взяв до уваги, що 02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, згідно з яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» по всій території України введений карантин з 12.03.2020, що тривав по 30.06.2023.
Таким чином, на момент звернення позивача з цим позовом до суду (06.04.2020), строки позовної давності в частині вимог за період з 12.03.2017 по 06.04.2017, ним не пропущені.
Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Про поважність причин пропуску строків позовної давності позивач не повідомив.
Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в позові в частині вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі 205 306,63 грн, розрахованих за період з 07.10.2015 по 11.03.2017, з огляду на сплив строків позовної давності на момент звернення з цим позовом до суду.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
За приписами частин 2, 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. 
Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).
За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідач, на підставі належних та допустимих доказів, не спростував правомірність вимог позивача в частині стягнення, в порядку статей 1212, 1214 ЦК України, 426 137,66 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,7613 га, за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, розташованою за адресою: вул. Івана Мазепи, буд. 57-б у м. Чернігові, в період з 12.03.2017 по 31.12.2019.
В цій частині вимог позов підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
При ухваленні рішення в справі, суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. 
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача, пропорційно задоволеним вимогам, має бути відшкодовано судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в сумі 6392,43 грн (за розгляд спору в суді першої інстанції, платіжне доручення від 18.03.2020 № 56, т. 1, а. с. 9), в сумі 9588,64 грн (за розгляд спору судом апеляційної інстанції, платіжне доручення від 22.10.2020 № 203, а. с. 99, т. 2) та 12 784,85 грн (за розгляд спору судом касаційної інстанції, платіжні доручення від 16.03.2021 № 48 та від 22.04.2021 № 76, а. с. 20, 83, т. 3).
Наявність у відповідача пільг, обумовлених пунктами 9, 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими останній не є платником судового збору при звернені до суду з відповідним позовом, не звільняють його від обов`язку з відшкодування судових витрат іншої сторони, яка є платником судового збору, за результатами вирішення спору.
Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76 – 79, 91, 123, 129, 178, 184, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

УХВАЛИВ:
1. Задовольнити частково позов Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 34339125) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 631 444,29 грн.
2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;  АДРЕСА_1 ) на користь Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 34339125; вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000) безпідставно збережені кошти в сумі 426 137,66 грн, внаслідок використання земельної ділянки площею 0,7613 га, за кадастровим номером 7410100000:01:036:0583, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 12.03.2017 по 31.12.2019.
3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;  АДРЕСА_1 ) на користь Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 34339125; вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000) судовий збір у сумі 6392,43 грн (за розгляд спору в суді першої інстанції), судовий збір у сумі 9588,64 грн (за розгляд спору судом апеляційної інстанції), судовий збір у сумі 12 784,85 грн (за розгляд спору судом касаційної інстанції).
4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частина рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене та підписане 06.04.2026.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А. В. Романенко