ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699
2/381/593/26 381/7370/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куценко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 200561,49 грн та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, 16344,08 грн витрат на правничу допомогу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.08.2022 року АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Позивач стверджує, що АТ «Альфа Банк» належним чином виконало свій обов`язок та надало позичальнику кредит. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Оскільки у добровільному порядку відповідач не погасила наявну заборгованість, вказане стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.
Також позивач повідомив, що збори акціонерів АТ «Альфа-Банк» затвердили рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29 грудня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачу ухвала судді від 29 грудня 2025 року надіслана на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем її проживання та отримана адресатом, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи доставлена до його електронного кабінету. Від позивача будь-яких клопотань, заяв до суду не надходило. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення.
04.02.2026 представник відповідача – адвокат Будова Н.М. подала до суду відзив, у якому вказала про те, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Представник відповідача зазначає, що позивач не довів укладення кредитного договору № 591070466 від 26.11.2020 з відповідачем, наявність заборгованості за цим договором та її розмір, а також як наслідок не довів наявність підстав для перерахування коштів за договором про надання кредиту № 500849197 від 25.10.2021 на погашення неіснуючої заборгованості.
Позивач зазначає, що 25.10.2021 відповідач нібито звернулась до АТ «Альфа Банк» із офертою на укладання угоди про надання кредиту № 500849197, якою нібито запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту як невід`ємну частину договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідно до п. 3 оферти кредит наданий для повернення заборгованості за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020, розмір 75577,63 грн, спосіб видачі – переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». З виписки по особовим рахункам з 25.10.2021 по 22.10.2025 вбачається, що банк 26.10.2021 перерахував кошти у сумі 75577,63 грн на погашення кредиту за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020, кошти надійшли на рахунок банку № НОМЕР_1 та відповідач їх не отримувала, оскільки вони були скеровані на «погашення кредиту за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020».
Отже, кошти в сумі 75577,63 грн за договором про надання кредиту № 500849197 від 25.10.2021 відповідач фактично не отримувала, такі кошти банком були перераховані самому ж позивачу за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020.
Представник звертає увагу суду, що позивач не довів обставини щодо надання кредиту за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020, на погашення якого банк скерував кошти у сумі 75577,63 грн, також не довів розмір заборгованості за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020. 
Обставини щодо умов угоди про надання кредиту за договором № 591070466 від 26.11.2020, надання кредиту за договором № 591070466 від 26.11.2020, наявність заборгованості за таким договором та її розмір, позивач не довів, тому що відомості, наявні у копіях таких документів: анкети-заяви відповідача про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 25.10.2021, оферти відповідача на укладання угоди про надання кредиту № 500849197 від 25.10.2021, додатку № 1 до угоди про надання кредиту Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, складеного АТ «Альфа-Банк» та підписаного відповідачем, паспорта споживчого кредиту АТ «Альфа-Банк» від 25.10.2021, не є достатніми доказами для встановлення цих обставин.
Також представник позивача вказує, що представник позивача у позові посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 500849197 від 25.10.2021, але наразі за умови відсутності документального підтвердження укладення кредитного договору № 591070466 від 26.11.2020 неможливо встановити чи взагалі у відповідача виник такий обов`язок щодо сплати заборгованості у сумі 75577,63 грн на погашення кредитного договору № 500849197 від 25.10.2021. 
Зазначає, що відповідач кошти за кредитним договором № 500849197 від 25.10.2021 не отримувала, такі кошти банк перерахував сам собі на погашення нібито заборгованості за кредитним договором № 500849197 від 25.10.2021. Враховуючи не доведення позивачем наявності заборгованості за кредитним договором № 500849197 від 25.10.2021 в сумі 75577,63 грн, вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що вартість наданих послуг є явно завищеною, неспівмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
У разі задоволення позову, з огляду на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнуть з відповідача є необґрунтованим, неспівмірним, просить суд з урахуванням предмета спору, ціни позову, необхідності та розумності відповідних витрат, які не є неминучими, зменшити розмір витрат, що підлягають розподілу до 375,00 грн.
Просить відмовити у задоволенні позову та здійснювати розгляд справи з повідомленням сторін.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 04 лютого 2026 року відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Будової Н. М. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
23.02.2026 представник позивача – Лойфер А.О. подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що 25.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 
25.10.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500849197 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить її власноручний підпис. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторони підписали Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Зазначені документи, копії яких долучені до позовної заяви, відповідач підписала особистим підписом. Також відповідач надала банку копії особистих документів (паспорту та картки платника податків), які також засвідчені її особистим підписом.
Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та надав позичальнику кредит, позичальник здійснювала платежі на його повернення (відображено у виписках по рахунку та в розрахунку заборгованості), що виключає можливість вважати Угоду про надання кредиту № 500849197 неукладеною, як про це стверджує представник відповідачки.
Угодою про надання кредиту № 500849197 сторони погодили спосіб видачі кредиту – переказ коштів на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Відповідач ознайомлена із способом видачі кредиту, про що свідчить її особистий підпис. Факт видачі кредиту у спосіб, погоджений сторонами, підтверджується меморіальним ордером № 651456759 від 26.10.2021, виписками по рахункам № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .
Згідно з Угодою про надання кредиту № 500849197, позичальник просила надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020 року. Факт наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020 року визнається нею, про що свідчить її особистий підпис в оферті від 25.10.2021 року, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України окремому доказуванню не підлягає. 
Представник позивача звертає увагу, що з наявних у матеріалах справи виписок та розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник отримала кредит та здійснювала платежі на його повернення (відображено у виписках по рахунку та в розрахунку заборгованості), а тому будь-які твердження про неукладеність кредитного договору або неналежне виконання банком зобов`язань із видачі кредиту є виключно проявом суперечливої поведінки відповідача, спрямованої на уникнення відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань.
Просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.
Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.
25.10.2021 року АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500849197.
Відповідно до умов кредитного договору, тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – 75577,63 грн, процентна ставка – 46% річних, строк кредитування – 48 місяців.
Опис послуги – надання споживчого кредиту – грошових коштів, що надаються банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між банком та позичальником на підставі договору та відповідно до його вимог.
Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені договором.
Доступна комісійна нагорода: за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди, за обслуговування кредиту 0,00% від суми кредиту зазначеної в акцепті.
Дата повернення кредиту 26.10.2025.
Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 591070466 від 26.11.2020. Розмір 75577,63 грн.
Дата щомісячного платежу – до 18 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу 3467,04 грн.
На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав меморіальний ордер № 651456759 від 26.10.2021, у якому зазначено про успішність переказу коштів 26.10.2021 на суму 75577,63 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 500849197.
Відповідно до виписки за особовим рахунком укладеного з відповідачем кредитного договору за період з 25.10.2021 по 22.10.2025, відповідач користувалася отриманими в кредит коштами, а також здійснювала повернення кредитних коштів зі сплатою процентів за користування ними.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитом», згідно з відомостями якого заборгованість відповідача станом на 22.10.2025 становить 200561,49 грн.
На підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору позивач надав до суду Досудову вимогу від 02.11.2025.
12 серпня 2022 року загальні збори акціонерів АТ «Альфа-Банк» затвердили рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
30.11.2022 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Із матеріалів справи суд встановив, що у спірних правовідносинах сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати.
Позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним , а також умови повернення отриманих у позику грошей та плати за користування ними.
Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.
При цьому суд критично сприймає доводи відповідачки про те, що позивач не надав доказів укладення кредитного договору та надання кредиту за цим договором, одержання коштів за цим кредитним договором. 
Суд враховує, що відповідач, не спростувала належними, достатніми та допустимими доказами факт отримання кредитних коштів, а також не подала доказів, які підтверджують повернення суми кредиту та/або спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Суд бере до уваги, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечила проти обставин отримання кредиту у вказаному позивачем розмірі, фактично не визнала обставини укладання договору на умовах, що у ньому зазначені, а також заперечує поти отримання кредитних коштів.
Водночас, заперечуючи обставини укладання вказаного договору, відповідач не надала суду докази на підтвердження своїх заперечень, обмежившись виключно запереченнями проти доказів, які надані позивачем до позову.
Заперечуючи обставину отримання кредитних коштів, відповідач не надала суду належних та достатніх доказів на спростування вказаної обставини, яким, зокрема та не виключно може бути виписка з банківського рахунку боржника-відповідача.
Водночас позивач подав до суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та надання відповідачу кредитних коштів в обумовленому договором розмірі.
На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором до позовної заяви надано виписку по рахунку за договором та розрахунок заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Згідно з відомостями виписки з карткового рахунку відповідачки, остання активно користувався картковим рахунком.
Окрім того, з вказаної виписки по рахункусуд встановив, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, що також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.
Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом.
Отже, додані до позову докази належно та достатньо підтверджують обставини укладення сторонами кредитного договору, мету його укладення (погашення заборгованості відповідачки за попереднім договором кредиту), а також те, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та надав позичальнику кредит, позичальник здійснювала платежі на його повернення.
Також суд встановив, що сторони погодили спосіб видачі кредиту – переказ коштів на рахунок і саме у такий спосіб кредитні кошти були надані відповідачці. Вказана обставина, крім іншого, підтверджується Угодою про надання кредиту № 500849197 та меморіальним ордером № 651456759 від 26.10.2021, виписками по рахункам № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .
З огляду на це суд вважає безпідставними протилежні твердження, зазначені представником відповідачки у відзиві на позову, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.
Також відповідач не надала суду доказів погашення заборгованості.
Оскільки відповідач не повернула отримані у кредит та використані кошти у добровільному порядку, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах права позивача порушені і його вимога про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором є правомірною і обґрунтованою.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його невиконання боржником підтверджений належним чином.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). 
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. 
Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
За умови доведення як факту отримання відповідачем коштів, так і користування ними, саме на останньому лежить процесуальний обов`язок спростувати наявність решти заборгованості за тілом кредиту.
За наслідком розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що про те, що позивач довів факт отримання відповідачем коштів та користування ними, а відповідач не виконав обов`язку спростування цих обставин, не надав суду докази відсутності у нього заборгованості за отриманим кредитом та доказів її погашення. 
Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Враховуючи викладене та встановивши порушення відповідачем умов кредитного договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн (100% задоволених вимог).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16344,08 грн. 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано документи щодо наданої правничої допомоги. 
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір ? обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічні висновки висловлені Верховним судом у постановах від 20 лютого 2024 року у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у справі № 910/11903/23 та від 23.04.2025 року у справі № 638/13336/21.
Надавши оцінку понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши складність справи, ціну позову, а також те, що процесуальний закон передбачає розгляд такої справи у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, за предметом спору та характером спірних правовідносин, правовим регулюванням ця справа для позивача є типовою з-поміж великої кількості аналогічних справ за його позовами; врахувавши характер послуг, а також необхідність дотримання критерію пропорційності, розумності та справедливості, дійсності та необхідності, а також враховуючи, що відповідач зазначила про неспівмірність зазначеного позивачем розміру витрат із обсягом виконаних робіт, витраченим часом та складністю справи, суд дійшов висновку, що розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.
Також суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас відповідач вказаний обов`язок не виконав.
Отже, відповідно до приписів ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційною до розміру задоволених витрат є розмір правничої допомоги у сумі 2000,00 грн (100% від заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю позов.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500849197 від 25.10.2021 року у розмірі 200561 (двісті тисяч п`ятсот шістдесят одна) гривня 49 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Реквізити учасників справи: 
Позивач: Акціонерне товариство «Сенс банк», ЄДРПОУ 23494714, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 25.02.2026.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК