28.01.2026 
ЄУН 389/4205/24
Провадження №2/389/1009/24

Рішення
іменем України
(заочне)

28 січня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Гой І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
встановив:
АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 22.11.2024 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.01.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2001530892701, згідно з яким позичальнику видано кредит у сумі 21 486 грн 96 коп. Крім того, 09.09.2022 між сторонами також був укладений кредитний договір №1010533929, за умовами якого ОСОБА_1 видано кредит у сумі 12 553 грн 73 коп. Також, 09.09.2022 між сторонами був укладений кредитний договір №1010533924, за умовами якого ОСОБА_1 видано кредит у сумі 25 200 грн 13 коп. ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договорів, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість: 1) за кредитним договором №2001530892701 від 22.01.2020 в сумі 41 855 грн 80 коп, з яких: 21 486 грн 96 коп заборгованість за кредитом; 20 368 грн 84 коп заборгованість за процентами; 2) за кредитним договором №1010533929 від 09.09.2022 в сумі 13 015 грн 04 коп, з яких: 10 457 грн 18 коп заборгованість за кредитом; 1 грн 14 коп заборгованість за процентами, 2 556 грн 72 коп заборгованість за комісією; 3) за кредитним договором №1010533924 від 09.09.2022 в сумі 25 941 грн 31 коп, з яких: 20 806 грн 28 коп заборгованість за кредитом; 2 грн 37 коп заборгованість за процентами, 5 132 грн 66 коп заборгованість за комісією. Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитними договорами в загальному розмірі 80 812 грн 15 коп та судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в позові одночасно просила розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.
Згідно з ухвалою суду від 28.01.2026 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. 
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.
Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст.633 ЦК України), договором приєднання (ст.634 ЦК України).
Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Частина п`ята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 22.01.2020 укладено кредитний договір №2001530892701 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику відкрито банківський рахунок та видано кредитну картку, на якій встановлено кредитний ліміт в розмірі 3 000 грн з відсотковою ставкою 47,88% річних.
Також ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту, про що поставив свій підпис.
Починаючи з 15.12.2020 кредитний ліміт, встановлений ОСОБА_1 , збільшений до 6 000 грн, з 21.04.2021 - збільшено до 9 000 грн, з 19.05.2021 - збільшено до 17 000 грн, з 15.06.2021 - збільшено до 20 000 грн, з 21.07.2021 - збільшено до 21 500 грн, з 27.02.2022 - зменшено до 21 487 грн, з 16.03.2022 - зменшено до 21 486 грн 96 коп, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №2001530892701 від 22.01.2020 складає 41 855 грн 80 коп, з яких: 21 486 грн 96 коп заборгованість за кредитом; 20 368 грн 84 коп заборгованість за процентами, яку і заявив до стягнення позивач. З цього розрахунку та виписки по особовому рахунку також встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення кредиту.
Крім того, між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 09.09.2022 укладено кредитний договір №1010533929 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано споживчий кредит у сумі 12 553 грн 73 коп на строк 24 місяці. Розмір процентної ставки становить 0,01% річних. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,4%.
Ця заява складена в електронній формі та підписана ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису.
Також електронним підписом ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування.
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 12 553 грн 73 коп позивачем надано платіжну інструкцію від 09.09.2022.
Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1010533929 від 09.09.2022 складає 13 015 грн 04 коп, з яких: 10 457 грн 18 коп заборгованість за тілом кредиту; 1 грн 14 коп заборгованість за процентами, 2 556 грн 72 коп заборгованість за комісією. З цього розрахунку також встановлено, що ОСОБА_1 здійснював часткове погашення кредиту.
Крім того, між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 09.09.2022 укладено кредитний договір №1010533924 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано споживчий кредит у сумі 25 200 грн 13 коп на строк 24 місяці. Розмір процентної ставки становить 0,01% річних. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,4%.
Ця заява складена в електронній формі та підписана ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису.
Також електронним підписом ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування.
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 25 200 грн 13 коп позивачем надано платіжну інструкцію від 09.09.2022.
Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1010533924 від 09.09.2022 складає 25 941 грн 31 коп, з яких: 20 806 грн 28 коп заборгованість за кредитом; 2 грн 37 коп заборгованість за процентами, 5 132 грн 66 коп заборгованість за комісією. З цього розрахунку також встановлено, що ОСОБА_1 здійснював часткове погашення кредиту.
Отже, уклавши спірні кредитні договори на умовах, викладених в них, ОСОБА_1 тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах.
Умови та порядок надання кредитів, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також умови дострокового припинення кредитних договорів були визначені та узгоджені сторонами і такі умови договору ОСОБА_1 не були оспорені, а отже, відповідно до ст.628, 629 ЦК України, є обов`язковими до виконання.
Однак враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, фактично отримані та використані ним кошти в добровільному порядку не повернуті, розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договорів та погоджений ОСОБА_1 , тому суд дійшов, що встановлені обставини справи підтверджують обов`язок останнього сплатити заборгованість за спірними кредитними договорами в частині тіла кредиту та нарахованих відсотків в межах розміру позовних вимог, у зв`язку з чим тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Водночас, щодо стягнення заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне.
З 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
За додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності) сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.
Так, п.5 кредитних договорів №1010533924 та №1010533929 визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,4%. Необхідність внесення плати (комісії) за обслуговування кредиту передбачена в розділі «Графік платежів». Розмір такої комісії за кредитним договором №1010533924 складає 352 грн 80 коп щомісяця, що становить 8 467 грн 20 коп, за кредитним договором №1010533929 - 175 грн 75 коп щомісяця, що становить 4 218 грн.
При цьому, в зазначених кредитних договорах не зазначено переліку послуг з обслуговування кредиту, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Тобто, в чому саме полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості, за які саме банківські послуги призначена та принципу її нарахування, кредитні договори не містять.
Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договорів, то положення п.5 кредитних договорів №1010533924 та №1010533929 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23.
Виходячи з наведеного, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за кредитним договором №1010533929 в сумі 2 556 грн 72 коп та за кредитним договором №1010533924 в сумі 5 132 грн 66 коп задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 191 грн 79 коп.
На підставі ст.3, 205, 207, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 628, 633, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.141, 263-265, 273, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №2001530892701 від 22.01.2020 в сумі 41 855 (сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 80 коп, з яких:21 486 грн 96 коп заборгованість за тілом кредиту, 20 368 грн 84 коп заборгованість за процентами.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №1010533929 від 09.09.2022 в сумі 10 458 (десять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн 32 коп, з яких:10 457 грн 18 коп заборгованість за тілом кредиту, 1 грн 14 коп заборгованість за процентами.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №1010533924 від 09.09.2022 в сумі 20 808 (двадцять тисяч вісімсот вісім) грн 65 коп, з яких:20 806 грн 28 коп заборгованість за тілом кредиту, 2 грн 37 коп заборгованість за процентами.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в сумі 2 191 (дві тисячі сто дев`яносто одна) грн 79 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місце знаходження: вул.Андріївська,4, м.Київ, 04070, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14282829.
Відповідач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 02.02.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва