РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2985/25
провадження у справі №2/0285/162/26
15 квітня 2026 року       м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В.,
при секретарі судового засідання Ковальчук М.В.,
за участі позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідача органу опіки та піклування Трофимчука С.В.,
розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Звягельської міської ради, Комунальної установи «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний Дім»Житомирської обласної ради про скасування усиновлення,
УСТАНОВИВ: 
Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просилискасувати усиновлення дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей.
В обґрунтування позову посилались на наступні обставини.
Згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 року, ними усиновлено двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено їх прізвища, по батькові. 
У сім`ї позивачів виховуються їх біологічні діти: двійня ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після знайомства з дітьми, до їх усиновлення позивачі 9 місяців приїздили на побачення до закладу, де вони проживали. При цьому діти поводились стримано та ввічливо. 
Після усиновлення діти почали проживати у будинку позивачів. З перших днів спільного проживання поведінка дітей змінилась - вони почали поводитись неприязно та відсторонено, виявляти агресію до батьків, до своїх сестер та оточуючих людей.
З моменту усиновлення позивачі створили всі необхідні умови для проживання, розвитку, відпочинку та навчання дітей. Свої обов`язки вони виконували у повному обсязі, приймали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як своїх рідних, дарували свою батьківську любов і підтримку, опікувалися їх благополуччям, займалися вихованням та докладали максимум зусиль для забезпечення належного рівня їх життя.
За три роки спільного проживання стосунки між батьками та усиновленими дітьми не змінились на краще. Діти не визнають звичайних правил поведінки у суспільстві, заперечують необхідність навчання, вчиняють хуліганські дії (пошкодження майна, насильство над молодшими дітьми).
У березні 2022 року позивачі разом з дітьми виїхали до Польщі. 
Усиновлені діти вступили на навчання до польської школи, де продовжили виявляти свою неприязнь до оточуючих. 
26.04.2023 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були відібрані у позивачів органами влади Польщі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 поскаржився вчителю на нібито вчинення відносно нього насильства з боку батьків. 
Діти повідомили поліції неправдиву інформацію, що стало підставою для кримінального провадження відносно батьків.
Рішенням районного суду у Вейхерово, ІІ карний відділ, по справі №ІІК 2269/23 від 20.03.2025 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано невинними у вчиненні злочину відносно дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .
Під час судового розгляду зазначеної справи проведено медичні обстеження дітей та виявлено вроджені психічні захворювання, що впливають на роботу центральної нервової системи, виявляються в емоційних розладах, порушеннях пам`яті, імпульсивних діях та агресії.
У зв`язку з тим, що між усиновлювачами та дітьми склались стосунки, що унеможливлюють їх спільне проживання, позивачі вважають необхідним скасувати усиновлення.
У судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснили, що на момент звернення до суду діти перебували в Польщі, де утримувались у родині патронатних вихователів, згідно рішення відповідних іноземних державних органів. У березні 2026 року діти повернулись в Україну та проживають разом з позивачами в житлі, яке вони спеціально орендували для тимчасового перебування дітей. Вважають неможливим подальше проживання однією сім`єю з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Діти негативно сприйняли своє повернення в Україну та вимагають повернути їх до польської патронатної сім`ї.
Представник органу опіки та піклування позовні вимоги просив задовольнити. Надав письмовий висновок про доцільність скасування усиновлення. Підтвердив, що між позивачами та усиновленими дітьми склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання батьківських обов`язків. Служба у справах дітей не може вплинути на таку ситуацію. Подальше проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у родині усиновлювачів створює загрозу порушення прав та інтересів молодших дітей - Емілії, Злати, ОСОБА_16 .
Представник відповідача КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний Дім»Житомирської обласної ради у судове засідання не з`явився. Подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.
У судовому засіданні з`ясовано думку дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які до скасування усиновлення ставляться байдуже. Негативно оцінили досвід спільного проживання з позивачами. Повідомили про випадки застосування до них батьками фізичного насильства в якості покарання. Висловили своє бажання повернутись до Польщі в сім`ю патронатних вихователів.
З`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У даній справі судом установлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 по справі №296/12253/19 позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оголошено усиновлювачами дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також змінено дітям прізвище, по батькові, про що внесені зміни до актових записів про народження дітей та видані повторні (змінені) свідоцтва про народження.
Зазначеним рішенням встановлено наступні обставини.
Діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є братом та сестрою, що підтверджується довідками Райгородоцької сільради Бердичівського району Житомирської області №№749,750 від 09.12.2019.
Матір дітей - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.10.2019 у справі №274/3883/19.
Відомості про батьків дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 записано за вказівкою матері, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 13.03.2013, які видані Павлово- Посадським відділом ЗАГС ГУ ЗАГС Московської області РФ, актові записи №697, №696.
З 04.10.2019 до усиновлення ОСОБА_6 , ОСОБА_5 перебували в Комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний Дім».
13.11.2019 діти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 отримали статус дітей, позбавлених батьківського піклування на підставі розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області №192.
Після усиновлення видано свідоцтва про народження зі зміненими особистими даними дітей відповідно до зазначеного рішення суду.
Позивачі мають спільних біологічних дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно висновку органу опіки та піклування Звягельської міської ради Житомирської області, затвердженого 19.03.2026, визнано доцільним скасувати усиновлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Висновок мотивований тим, що між усиновлювачами та усиновленими неповнолітніми дітьми склалися стосунки, які роблять неможливе їх спільне проживання і виконання усиновлювачами, незалежно від їх волі, своїх батьківських обов`язків. 
Такі обставини підтверджуються поясненнями усиновлювачів, дітей, представника органу опіки та піклування, довідкою спеціаліста психолога від 11.06.2023, рішенням районного суду у Вейхерово, ІІ карний відділ, по справі №ІІК 2269/23 від 20.03.2025, протоколами допиту свідків по зазначеній справі.
Під час надання правової оцінки правовідносинам, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 32Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. 
Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство, забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21).
З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.
Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 
1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 
2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 
3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.
У справі, що розглядається позивачі стверджують, що між ними та усиновленими неповнолітніми дітьми склалися стосунки, які роблять неможливе їх спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків. Крім того, зазначають про наявність у дітей невиліковних психічних хвороб, які були від народження, але виявлені після усиновлення.
Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.
Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.
Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21) та від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20 (провадження № 61-189св22).
Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.
Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитись на її інтересах.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясувавши дійсні стосунки, що склались між позивачами та усиновленими дітьми, суд визнає висновок органу опіки та піклування таким, що не суперечить інтересам неповнолітніх дітей.
Зібраними доказами підтверджується неможливість подолання неприязні дітей до усиновлювачів шляхом педагогічного впливу, психологічної допомоги фахівців та супроводу соціальних служб.
Нездатність усиновлювачів досягти належного виховного впливу на дітей обмежує можливість їх подальшої адаптації до норм суспільної поведінки, що обумовлює необхідність втручання держави у стосунки, які склались в даній сім`ї.
Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про наявність виключних підстав для скасування усиновлення.
Таке рішення відповідатиме інтересам усиновлених дітей, оскільки має остаточно змінити середовище, в якому вони перебувають. 
Відповідно до положень частин 3, 4 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 
Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
У даній справі орган опіки та піклування, який є відповідачем, не вніс подання про призначення опікуна та піклувальника дітям, щодо яких вирішується питання скасування усиновлення. Отже, вирішення цього питання є передчасним. 
За таких обставин, суд обмежується встановленням опіки над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та піклування над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Функції здійснення опіки та піклування щодо зазначених дітей згідно Закону покладено на виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (ст. 56 ЦК України)
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Скасувати усиновлення дітей: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинене на підставі рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15.05.2020 року (справа №296/12253/19) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Внести зміни до актового запису № 697 від 13.09.2013 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Павлово-Посадським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, а саме:
- у графі «мати» виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- поновити інформацію про мати дитини - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- у графі «батько» виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини;
- поновити інформацію про батька: «відомості у графі «батько», записано за вказівкою матері» та зазначити прізвище « ОСОБА_22 »;
- змінити прізвище дитини з « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_22 », змінити по батькові з « ОСОБА_24 » на « ОСОБА_25 » місце народження, ім`я та дату народження залишити без змін.
Внести зміни до актового запису №696 від 13.09.2013 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Павлово-Посадським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, а саме:
- у графі «мати» виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- поновити інформацію про мати дитини - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- у графі «батько» виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини;
- поновити інформацію про батька: «відомості у графі «батько», записано за вказівкою матері» та зазначити прізвище « ОСОБА_22 »;
- змінити прізвище дитини з « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_22 », змінити по батькові з « ОСОБА_26 » на « ОСОБА_27 », місце народження, ім`я та дату народження залишити без змін. 
Встановити опіку над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити піклування над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 21.04.2026.

Суддя   А.В. Помогаєв