ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/808/26 Справа № 211/318/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання    Сербіній І.В.,
за участю захисника адвоката    Бабенка А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Бабенка А.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 26 грудня 2025 року о 07:30 годині, м. Дружківка, вул. О. Тихого, біля буд. 2, керував транспортним засобом ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота на відстані. Від продуття алкотестера Драгер на місці та проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
На зазначену постанову захисник адвокат Бабенко А.М., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , при цьому ним направлено клопотання про те, що він перебуває на стаціонарному лікуванні. 
Зауважує, що в порушення вимог закону ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, ця обставина свідчить про відсутність підстав вважати, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння. Не відсторонення водія від керування транспортним засобом свідчить про те, що працівники поліції не вважали його стан небезпечним для дорожнього руху. Дані обставини ставлять під сумнів законність протоколу в цій частині, та викликають обґрунтовані сумніви щодо неупередженості патрульного поліції під час складання протоколу, що випливає з непослідових дій уповноваженої особи, яка не відсторонила ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, всупереч складеному стосовно нього протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Наголошує, що відеозапис працівників поліції не містить в собі відеоінформації про керування ОСОБА_1 26.12.2025 року о 7-30 голині транспортним засобом та не містить даних про його зупинку. 
Вказує, що відповідно до направлення на проведення огляду у ОСОБА_1 , виявлені ознаки сп`яніння, зокрема тремтіння пальців рук, однак відповідно до відеозапису поліцейський не вчинив жодних дій, спрямованих на перевірку наявності у останнього ознак алкогольного сп`яніння у виді вираженого тремтіння пальців рук, що ставить під сумнів вказаний доказ та відповідно свідчить про незаконність судового рішення.
Стверджує, що суд не надав належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення, в якому не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався працівниками поліції під час відеозйомки. До матеріалів справи не долучено документів на підтвердження технічних характеристик записувального приладу. Крім того, у протоколі не зазначено номер та серію диска. Крім того, вказаний відеозапис не підпадає під ознаки електронного доказу, оскільки не завірений ЕЦП.
Зауважує, що наявний в матеріалах справи відеозапис є досить не тривалим за часом – 7 хвилин та не відтворює всіх обставин події, яка мала місце 26.12.2025 року. В порушення вимог закону не велася безперервна відео зйомка всіх обставин події. 
Зазначає, що на відеозаписі зафіксована провокація працівника поліції, спрямована на отримання відмови від проходження огляду на стан сп`яніння з метою подальшого необґрунтованого складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак та взагалі за їх відсутності є необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. 
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника адвоката Бабенка А.М.
Заслухавши захисника адвоката Бабенка А.М., вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 268 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Всупереч зазначеним вимогам закону справа стосовно ОСОБА_1 розглянута без участі особи, за наявності клопотання про відкладення судового засідання через перебування на стаціонарному лікуванні.
Так, судом призначений судовий розгляд на 27.01.2026 року про що повідомлені сторони, при цьому 26.01.2026 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення судового засідання через перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». 
Апеляційний суд звертає увагу, що характер викладення клопотання направлений на відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 зазначив, що підтверджуючі документи його лікування будуть надані пізніше, тобто розраховував на подальші судові засідання. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваній постанові хоча і навів текст вказаного клопотання проте належним чином його не проаналізував та не звернув увагу на юридичну необізнаність останнього.
Крім того, справа до суду надійшла 13.01.2026 року та дата судового засідання 27.01.2026 року призначена вперше, що не може вказувати на зловживання своїми правами ОСОБА_1 .
Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що в матеріалах справи наявні відомості про поважність неприбуття ОСОБА_1 до судового засідання та його волевиявлення про бажання приймати участь у наступних судових засіданнях. 
Розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1 при наявності клопотання про відкладення судового засідання, суд першої інстанції порушив його права в судовому процесі, передбачені ст. 268 КУпАП, і позбавив його можливості брати участь в судовому розгляді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою.
Апеляційний суд вважає, що згадане є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у справі «Бартая проти Грузії» (заява № 10978/06) Суд дійшов висновку, що відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участьу іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст.6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У справі «Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) Суд справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП є безумовною підставою для скасування судового рішення, в зв`язку з порушенням прав ОСОБА_1 на захист, та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови воді від проходження огляду. 
Апеляційним судом досліджені докази, які на підтвердження вини ОСОБА_1 додані до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 550862 від 26.12.2025 року, зокрема: відеозапис поліцейських; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу від 26.12.2025 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння; рапорт поліцейського; постанова від 26.12.2026 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до п. п. 6, 7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Аналізуючи вказані вимоги закону, під час виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський висуває вимогу про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, що є обов`язковою складовою проведення огляду на стан сп`яніння та лише у разі відмови водія від проходження огляду, поліцейський висуває вимогу про проходження огляду на закладі охорони здоров`я. В разі погодження водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський зобов`язаний провести такий огляд.
Проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, невиконання якого є порушенням вимог ПДР України та тягне за собою адміністративну відповідальність. 
Як вбачається з відеозапису, який є додатком до протоколу, працівниками поліції зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оголошено підстави зупинки, та під час спілкування з водієм поліцейським виявлено ознаки сп`яніння, у зв`язку з чим висунуто вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 зазначив, що дуже поспішає, тому погоджується пройти огляд на місці. Однак на вказане волевиявлення водія щодо проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу поліцейський не звернув уваги та поставив питання, чи відмовляється ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, на що останній відповів ствердно.
Отже, за наявності згоди водія на проходження огляду на стан сп`яніння поліцейські зобов`язані провести такий огляд, що ними було проігноровано, натомість ініційовано питання про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. А тому матеріали справи містять дані про два суперечливі між собою рішення ОСОБА_1 , незважаючи на обов`язок як водія пройти огляд на стан сп`яніння, так і уповноваженої особи провести такий огляд. Тобто проведення огляду на стан сп`яніння є пріоритетним порівняно з фіксацією відмови від його проходження. На підставі викладеного не можна поза розумним сумнівом стверджувати, що водій за власним переконанням відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що за відсутності належних доказів беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
За наведених вище обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.
Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, що не залишають місця для сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», адже таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Бабенка А.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА