Справа № 560/15394/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

23 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом від 05.09.2025 в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по день фактичного розрахунку - 07.08.2025; 2) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по день фактичного розрахунку - 07.08.2025 в розмірі грошового забезпечення за шість місяців.
Позивач пояснив, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 30.07.2021 № 359 - ОС позивача - заступника начальника відділу - начальника відділення планування та організації навчальної роботи навчального відділу було звільненого з військової служби у запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 01.06.2021 № 486-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту)" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і з 02.08.2021 виключено зі списків особового складу та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, на час виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із позивачем був не проведений повний розрахунок при звільненні, що порушує його права. Фактичний розрахунок з позивачем був проведений лише 07.08.2025 на виконання судового рішення від 06.01.2025 у справі №560/11307/24 на суму 38810,80 гривень. На його звернення у серпні 2025 року про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по 07.08.2025, відповідач відповіді не дав, тому позивач звернувся до суду з цим позовом (арк. спр.2-6).
Відповідно до ухвали від 08.09.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та витребував докази (арк. спр.15).
У Відзиві на позов від 17.09.2025 відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема пояснив, що при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить врахувати формулу наведену у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі 580/723/20. Вважає, що КЗпП України не оперує таким терміном, як «співмірність», як, власне, і ЦК України, однак на нього є відсилання у Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), у якому йдеться про те, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею (арк. спр. 19-21).
Згідно з ухвалою від 09.04.2026 суд витребував в учасників справи докази (арк. спр.33).
Встановивши обставини (факти) якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані ними докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини суд робить такі висновки, враховуючи наступне.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 липня 2021 року № 359 – ОС, підполковник ОСОБА_1 , зокрема, виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 02.08.2021 (арк. спр.7). 
У заяві від 11.08.2025 ОСОБА_1 просить ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по 07.08.2025 (арк. спр.9).
Відповідач не надав суду доказів щодо відповіді позивачу на його заяву від 11.08.2025, що суд також вимагав ухвалою від 09.04.2026, тому це є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до Архівної відомості за період з січня 2021 р. по грудень 2021 р. щодо ОСОБА_1 було нараховано до виплати: у серпні 374724,28 гривень; у листопаді 41336,50 гривень, Тобто, після звільнення позивачу нараховано 374724,28 + 41336,50 = 416060,78 гривень, виплату яких не спростовує позивач, враховуючи його пояснення від 15.04.2026, пояснюючи, зокрема, що: "Перекладання обов`язку доказування на позивача та витребування доказів, які у нього відсутні, є недопустимим." (арк. спр.36-38).
Згідно з Архівною відомістю за період з січня 2025 р. по грудень 2025 р. ОСОБА_1 нараховано 417882,06 гривень (арк. спр.45) і виплачено 396987 гривень, відповідно до Платіжної інструкції №2479 від 28.07.2025, оплачено 30.07.2025 (арк. спр.50)
Отже, після виключення із списків 02.08.2021 позивачу виплачено: 02.08.2021 - 374724,28 гривень; у листопаді - 41336,50 гривень, а 30.07.2025 - 396987 гривень, що разом становитиме 813047,78 гривень.
Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції з 19.07.2022 (далі - КЗпП України) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно з ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.
Під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі N 821/1083/17, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.09.2023 у справі N 640/36441/21.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні категорії осіб, до якої належить позивач, не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Проте такі питання врегульовані Кодексу законів про працю України.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд зазначає про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.
Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.07.2023 у справі N 420/436/22, від 18.11.2022 у справі N 1.380.2019.005781.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі N 755/12623/19, постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі N 160/171/20.
Незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.07.2024 у справі N 460/14438/23.
Встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.02.2024 у справі N 24023771/21, від 07.11.2023 у справі N 380/13906/21.
Компенсація відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України є однією із державних гарантій щодо порушення строків оплати праці. З огляду на правила й умови нарахування її розміру, повноваження відповідача щодо розрахунку, нарахування та виплати цієї суми не є дискреційними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.07.2024 у справі N 460/14438/23.
Закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), про що приймається наказ. Тобто, до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, останній вважається таким, що проходить військову службу.
Першим днем, з якого слід обраховувати середній заробіток за час затримки розрахунку є день наступний за днем виключення особи зі списків особового складу військової частини.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2023 у справі N 240/9951/19.
Оскільки, відповідач після припинення служби позивачем - 02.08.2021 (виключення зі списків), остаточний розрахунок на нараховану суму 813047,78 гривень провів - 30.07.2025, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а період затримки розрахунку при звільненні складає з 01.02.2025 по 30.07.2025 з урахуванням шестимісячного обмеження.
Зокрема, суд враховує, що шестимісячне обмеження не застосовується до тієї частини спірних правовідносин, що тривала до 18.07.2022 року включно. Водночас, починаючи з 19.07.2022 року таке обмеження належить застосувати, оскільки правовідносини тривали, а нормативно-правове регулювання зазнало змін, при цьому ультраактивної (переживаючої) дії для попереднього правового регулювання не передбачено.
Відповідне правозастосування міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.07.2024 у справі N 460/14438/23, від 20.06.2024 у справі N 120/10686/22.
З урахуванням шестимісячного обмеження, період невчасного розрахунку складає 180 днів за період затримки розрахунку при звільненні складає з 01.02.2025 по 30.07.2025.
У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 08.10.2025 у справі N 489/6074/23, серед іншого, зроблено відступ від правових висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 06 грудня 2024 року у справі N 440/6856/22, а також вказано наступне.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Відповідно до Довідки про середньомісячний і середньоденний заробіток ОСОБА_1 його середньоденне забезпечення складає 1197,94 гривень (арк. спр.48).
Таким чином, судом встановлено, що позивачу належало до виплати при звільненні 02.08.2021 - 813047,78 гривень.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (шість місяців) обчислюється наступним чином: 1197,97 грн. х 180 днів = 215634,60 грн.
Отже, позивачеві протиправно не виплачено: 813047,78 грн. / 417882,06 грн. х 100% = 194,56%.
Відтак, позивачеві належить до виплати: 215634,60 грн. х 194,56% = 419538,67 гривень з урахуванням позицій Верховного Суду.
При цьому потрібно враховувати, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №560/11782/22 було змінено рішення суду першої інстанції, що сторони суду не повідомили. Зокрема, судами було вирішено: "Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по 12.10.2022 в сумі 27699,94 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Таким чином, суд робить висновок, що відповідач поніс відповідальність за ст.117 КЗпП України за період з 02.08.2021 по 12.10.2022 в сумі 27699,94 грн., тому цю суму слід врахувати при прийнятті рішення у цій справі, враховуючи встановлені обставини, зокрема проведену виплату 30.07.2025 на суму 396987,96 гривень. Відтак, позивачу з урахуванням вищевказаного належить до виплати 391838,73 гривень (419538,67 грн. - 27699,94 грн.), що більше середнього заробітку за 6-ть місяців, який становить 215634,60 грн. (180 днів), що і буде співмірною сумою відповідальності суб`єкта владних повноважень за встановлених обставин за відсутності законодавчого визначення способу розрахунку відповідальності за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд з урахуванням встановлених обставин у цій справі вважає, що така співмірність не може бути більшою від невчасно виплаченої суми.
Суд також звертає увагу на те, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити стосовно відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.10.2022 по 30.07.2025 в сумі 215634,60 (двісті п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять чотири гривні шістдесят копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень за рахунок асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23 квітня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		А.І. Петричкович