Справа №516/502/25
Провадження №2/516/63/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року	м.Теплодар	

Теплодарський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді – Ширінської О.Х.,
за участю секретаря – Паньковської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Теплодарського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
УСТАНОВИВ:
ТОВ «Укр Кредит Фінанс», через свого представника Огоновську Ю.О., звернулося з вище вказаним позовом до ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що 06.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДІТ ФІНАНС»і фізичною особою, якою є -  ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1560-8004.
У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений договір в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". 
Згідно ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання зазначених вимог, Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А3378, для підписання Кредитного договору №1560-8004 від 06.06.2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. 
Відповідно до вище наведеного, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачу.
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 17 000,00 грн.; строк кредитування - 365 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена 1 % ставка, стандартна ставка :
- 1.00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою:
- 0.74% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору.
Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії, виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі Відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за Позивача третьою особою.
Позивач (через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Крім того, Відповідач в загальній кількості три рази оформлював кредитні відносини з Позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність Відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору.
В подальшому, Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором.
Станом на 22.10.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить**: 51 510,00 гривень, а саме:
-заборгованість за кредитом - 17 000,00 гривень;
-заборгованість за нарахованими процентами - 23 460,00 гривень;
-заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 8 500,00 гривень;
- заборгованість по комісії - 2 550,00 гривень;
Кредитодавець відповідно до умов Кредитного договору направив Позичальнику вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору №1560-8004 від 06.06.2025 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована Позичальником, порушення не усунуто.
Представник позивача просилазадовольнити заявлені позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1560-8004, укладеним 06.06.2025 між сторонами, у загальному розмірі 51 510 грн., з яких:
-заборгованість за кредитом - 17 000,00 гривень;
-заборгованість за нарахованими процентами - 23 460,00 гривень
-заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 8 500,00 гривень;
- заборгованість по комісії - 2 550,00 гривень; а також судові витрати по справі в сумі 2 422 грн. 40 коп. (сплата судового збору)
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому він вважає позов безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.
Відповідач вважає, що позивачем недоведено погодження наданих кредитних умов.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Відповідач стверджує, що він не укладав кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку, неустойку та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує узгодження саме цих, а не інших кредитних умов. 
Відповідно до договору 06.06.2025 №1560-8004 з ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", надано в позику 17000,00 грн., процентна ставка - 1,0% (знижена), 1,00% (стандартна), яка нараховується на залишок неповерненої суми кредиту, базовий період - 14 днів.
При цьому жодних посилань на докази того, що відповідачем як позичальником вчинено певні дії, які б об`єктивно свідчили б про добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту (підписані додаткові угоди, звернення про пролонгацію тощо), разом з позовом не надано.
Вважає, що право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору - 20.06.2025 р., який споживач розуміє як дата завершення строку кредитування. Тому починаючи з цієї дати, нарахування процентів кредитором вже не відповідало вимогам закону та договору (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18).
Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Тому всі протиріччя в цій частині слід трактувати на користь споживача як слабшої сторони договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту, навмисно призвів до нарахування максимально передбаченої суми відсотків за договором, розрахованої протягом усього додаткового строку кредитування.
Отже, є безпідставними заявлені позивачем вимоги про стягнення з нього строкових процентів: 21080,00 грн. (=23460,00 - 2380,00), і тому просить відмовити в задоволенні цих вимог, захистивши його права як споживача, оскільки вказана сума процентів (23460,00 грн.) істотно перевищує розмір процентів, на який міг би розраховувати пересічний споживач при укладенні подібного договору (2380,00 грн.) та її нарахування не відповідає вимогам чинного законодавства України.
Також просить суд врахувати, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
З урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування неустойки в розмірі 8500,00 грн., є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов`язань (за твердженням позивача) відбулося після 24.02.2022 року, в період дії воєнного стану, а правильність нарахувань позивач не довів відповідними доказами. 
Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14- 44цс21).
Враховуючи наведене, оскільки кредитору було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення (вимоги) щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними.
Таким чином, прошу відмовити у стягненні комісії 2 550,00 грн. за незрозумілі, неідентифіковані та неконкретизовані послуги, які мають по закону надаватися безкоштовно, що у свою чергу відповідатиме принципам розумності та справедливості. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки розрахунок і умови кредитування є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо.
Також невідомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про нього (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме йому).
За таких обставин, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у договорі кредитному договорі відсутня. Самої лише вказівки в листі на перерахування коштів на неповний номер електронного платіжного засобу недостатньо для визнання доведеним факту перерахування відповідачеві коштів за кредитним договором.
Відтак, інформаційна довідка не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом існування боргу.
Вищенаведене вказує, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) з ним як позичальником на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування йому тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та законність розміру відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позову варто відмовити повністю.
В судовому засіданні сторони участі не приймали.
Представником позивача надана до суду заява про розгляд справи у відсутність представника установи, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Від відповідача надійшов лише відзив на позовну заяву, інших заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням наданого відзиву на позов та додаткових доказів, наданих представником позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування технічними засобами судового засідання не здійснювалось, оскільки всі учасники справи не з`явились.
Дослідивши матеріали справи, відзив на позов, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
З наданих позивачем доказів, судом встановлено, що 06.06.2025 відповідачем ОСОБА_1 був укладений електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1560-8004 зТовариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДІТ ФІНАНС», за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Механізм надання електронного кредиту передбачає перелік відповідни, послідовних дій, здійснених особисто Позичальником, без яких договір не може бути укладений, а саме:
-Клієнт створює заявку на отримання кредиту;
-отримує дзвінок від співробітника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду)або верифікується за допомогою технології Bank ID;
-отримує рішення Кредитора щодо можливості надання кредиту;
-при позитивному рішенні щодо надання кредиту, Клієнт отримує доступ до «особистого кабінету»;
-в «особистому кабінеті» Клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту;
-Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної cистеми Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит; (відповідно до Правил надання споживчих кредитів Клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені, за власним інтересом, не отримувати Кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодо набувача або бенефіціара)).
-після прийняття Клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений Клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору;
Як слідує з Договору про відкриття кредитної лінії № 1560-8004, відповідачу ОСОБА_1 як Позичальнику, було надано одноразовий ідентифікатор А3378.
Відповіднодо ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор це - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. 
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір,  іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
-Клієнт в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитора, підписує Кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора;
-після підписання Кредитного договору інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора, в автоматичному режимі направляє екземпляр Кредитного договору, Правила та інші супутні документи на е-mail вказаний Клієнтом (також вони доступні 24/7 в особистому кабінеті Клієнта);
-Інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора, в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами, вказаними Клієнтом.
Відповідно Правил надання споживчих кредитів, Клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на Сайті, обов 'язково вказуючи всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення. У Заявці Клієнт зобов 'язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про подальше надання Кредиту Клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних, зазначених під час укладання Договору.
З вищенаведеного порядку, при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору.
Підписуючи вказаний договір, відповідач погодився з усіма його умовами, в тому числі щодо строків дії договору, розміру процентів, періоду їх нарахування тощо.
Фінансова установа в свою чергу ідентифікувала Позичальника, яким є відповідач ОСОБА_1 , відповідно до тих даних, які були ним надані.
Позивач через свого партнера - ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем ОСОБА_1 в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується інформацією від 30.10.2025 вих. №17295.
Відповідно до довідки, наданої позивачем за підписом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 06.06.2025 по кредитному договору № 1560-8004 від 06.06.2025 року здійснено платіж № 1619047287 у розмірі 17000 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 .
Крім того, сума заборгованості за кредитом підтверджується наданим розрахунком за період з 06.06.2025 по 22.10.2025 року, яка в загальному розмірі становить 51 510, 00 грн.
Щодо доводів відповідача про право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом саме до закінчення строку дії договору – до 20.06.2025 року, з посилання на постанову Великої Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14- 44цс21), слідує зауважити, що відповідно до п. 4.14. вказаного Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається Кредит Позичальнику складає 365 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) Кредиту 05.06.2026 року.
Таким чином, посилання відповідача на вказану правову позицію є недоречним.
Суд вважає вище вказані докази, надані позивачем, є належними та допустимими щодо свідомого укладання кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 та отримання ним грошових коштів на платіжну карту, зазначену відповідачем (позичальником) у Договорі. 
З огляду на вище наведе, суд вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими у вказаній частині, які спростовуються вище наведеними доказами та висновками. При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів сторони позивача. 
У відзиві на позов відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів електронного доказу: Кредитного договору від 06.06.2025 №1560-8004 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікату ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами).
Положеннями частини 5 статті 100 ЦПК України передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Водночас за змістом цієї норми витребування у відповідної особи оригіналу електронного доказу є правом, а не обов`язком суду, отже, відповідне клопотанням учасника справи має бути належним чином обґрунтованим, сумніви мають бути підтверджені певними доказами, або наявністю інформації у сторони, яка б давала підстави мати такі сумніви.
Відповідач, звертаючись до суду з клопотанням про витребування оригіналів письмових доказів пояснює тим, що позивачем подано лише копії документів (доказів), достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів доказів.
Згідно з частинами 3-5 статті 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
За змістом частин 2-4 ст. 100 ЦПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Суд звертає увагу на те, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду через систему «Електронний суд», а до позовної заяви додана в електронному вигляді копія письмових та електронних доказів укладення відповідного договору, яка має доступну якість відтворення, та з якою відповідач має право ознайомитися, отримавши доступ до електронної версії судової справи, будь-якого обґрунтування вказане клопотання не містить, а суд не ставить під сумнів відповідність поданих копій електронних доказів їх оригіналами. 
З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підсатв для витребування оригіналів вказаних відповідачем документів.
Таким чином, вимоги позивача щодо нарахування заборгованості за основним боргом та процентами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з цим, суд вважає, що розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1560-8004 від 06.06.2025 року  в частині нарахування заборгованості за процентами на підставі ст. 625 ЦК України та заборгованості по комісії не відповідають вимогам діючого законодавства з наступних підстав.
Так, відповідно до п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 
- у періоді існування особливих правових наслідків, - таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 
- у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 
-у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Такі самі наслідки закріплені в п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду цієї справи діє на території України.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Враховуючи вищевикладене, кредитодавець в порушення вимог п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» неправомірно нарахував заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України.
З урахуванням зазначених вище обмежень встановлених п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 залишку відсотків за ст. 625 ЦК України у загальному розмірі 8 500, 00 грн. 
Крім того, стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача.заборгованості по комісії у розмірі 2 550 грн. 00 коп. слід зазначити наступне.
Згідно п. 8.2 Договору уразі прострочення Позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування Кредитом та/або Комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми Кредиту в визначені цим Договором терміни та ін. 
Договір містить посилання, про нарахування комісії за видачу Кредиту, за видачу додаткових грошових коштів у Кредит і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні Позичальником у Кредит додаткових грошових коштів. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, при цьому, розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних із наданням кредиту та їх вартості і оплатності, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану із наданням таких послуг в сумі 540 грн. 00 коп. є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості по процентам за ст. 625 ЦК України та заборгованості по комісії – задоволенню не підлягають з вище наведених підстав.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до платіжної інструкції № 10511від 10.12.2025 року сума сплаченого судового збору при подачі позову склала 2 422, 40 грн.
Оскільки позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у загальному розмірі 40 460, 00 грн., що становить 78, 55 % від суми заявлених позовних вимог, то на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1 901, грн. 79 коп. ( 2 422 грн. 40 коп.* 78,55 % = 1 901 грн. 79 коп.). 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 549, 623, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд, –

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407 код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором № 1560-8004 від 06.06.2025 у розмірі 40 460 грн. (сорок тисяч чотириста шістдесят гривень) 00 копійок.
В решті заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407 код ЄДРПОУ 38548598) судовий збір у розмірі 1902, 79 грн. (одна тисяча дев`ятсот дві гривні 79 копійок).
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Повний текст рішення складений 01.04.2026.

Суддя: О.Х. Ширінська