02.03.2026 
ЄУН 389/453/25
Провадження №2/389/122/25

Рішення 
іменем України

02 березня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
встановив:
ОСОБА_1 06.02.2025 звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог) просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 161 325 грн 10 коп та моральну шкоду в сумі 10 000 грн, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.11.2024 приблизно об 11 год 15 хв на перехресті автошляху М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине та вул.Віктора Голого в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Cupra Formentor» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі належному позивачеві транспортному засобу марки «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За порушення п.16.11 Правил дорожнього руху стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №135684, за результатами розгляду якого постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2024 у справі №389/4211/24 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_2 . Частину завданих протиправними діями ОСОБА_2 збитків в якості страхового відшкодування в сумі 157 950 грн позивачу виплатила ПрАТ «Страхова компанія «Vuso», однак залишилася невідшкодованою значна частина заподіяного позивачу матеріального збитку, завданого пошкодженням належного йому транспортного засобу, в сумі 147 940 грн 88 коп, що підтверджено звітом суб`єкта оціночної діяльності №7 від 26.11.2024. Оскільки вартість майнового збитку, завданого внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, тому позивач просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. 
У свою чергу, протиправними діями ОСОБА_2 позивачу також завдано моральну шкоду, оскільки події ДТП сильно відобразилися на його емоційному стані та житті, так як в цій пригоді постраждало не тільки майно, але й батьки позивача, які в той час перебували в автомобілі. Внаслідок ДТП матері було діагностовано струс головного мозку та підвищення рівня цукру в крові. З цього приводу позивач зазнав негативних емоцій, страждань та стресу, які відчував через тривогу за близьких людей. Крім того, довготривалий час він був позбавлений можливості керувати належним йому транспортним засобом та змушений був докладати зусиль для проведення експертного дослідження завданих матеріальних збитків. 
Представник відповідача подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач не погоджується з розміром завданої шкоди, зазначеної у звіті суб`єкта оціночної діяльності №7 від 26.11.2024, а також вважає цей звіт неналежним та недопустимим доказом. Тому з метою встановлення дійсного розміру завданих збитків просили призначити автотоварознавчу експертизу. Заперечуючи щодо вимог про стягнення моральної шкоди зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими обґрунтовуються та доводяться завдана моральна шкода та її розмір.
В судове засідання позивач не з`явився, однак його представник – адвокат Перемот О.Г. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Сімонець Є.О. подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Судом встановлено, що постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2024 у справі №389/4211/24 відповідача ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за те, що він 14.11.2024 об 11 год 15 хв на перехресті автошляху М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварене та вул.Віктора Голого в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, керуючи транспортним засобом марки «Cupra Formentor» реєстраційний номер НОМЕР_1 по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Ford Kuga» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Ford Kuga» реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є винуватцем ДТП і на час настання ДТП керував автомобілем марки «Cupra Formentor» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу – автомобіля марки «Cupra Formentor» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом №220494387 зі строком дії з 22.04.2024 до 21.04.2025 (переоформленим на №221858089), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 320 000 грн, майну - 160 000 грн, франшиза – 2 000 грн. 
ПрАТ «СК «ВУСО» 04.12.2024 здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в сумі 157 950 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та стороною відповідача не оспорювалося.
Згідно зі Звітом №7 від 09.01.2025 (дата огляду та оцінки 26.11.2024), складеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 для подання до суду, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ford Kuga» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 854 410 грн 61 коп. Вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику цього автомобіля, складає 305 890 грн 88 коп.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з винної особи ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 147 940 грн 88 коп.
За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 23.07.2025 в цій справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без урахування зносу колісного транспортного засобу «Ford Kuga» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.11.2024, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди та станом на дату проведення експертизи.
Відповідно до висновку експерта №824/25-27 від 15.10.2025 вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу вказаного транспортного засобу станом на 14.11.2024 складає 777 279 грн 71 коп, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу – 278 709 грн 83 коп; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу вказаного транспортного засобу станом на 30.09.2025 складає 890 046 грн 90 коп, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу – 319 275 грн 10 коп.
Оскільки згідно з висновком експерта вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу виявилася більшою, ніж заявлено у позові, тому представник позивача подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 161 325 грн 10 коп.
Ухвалою суду від 02.03.2026 заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди прийнята до розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на день ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Судом встановлено факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в сумі 157 950 грн (у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі).
Позивач, у свою чергу, зазначав про недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та просив стягнути з відповідача на свою користь 161 325 грн 10 коп майнової шкоди.
Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
В цій справі різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин відповідач, як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.
Так, згідно з висновком експерта №824/25-27 від 15.10.2025 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, належного позивачу, станом на дату проведення експертизи складає 319 275 грн 10 коп.
Страховиком позивачу виплачено 157 950 грн.
Таким чином, розмір відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, який підлягає стягненню з відповідача, становить 161 325 грн 10 коп.
Отже враховуючи, що ДТП відбулося з вини відповідача, беручи до уваги наявність між його діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 161 325 грн 10 коп, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим позивачем страховим відшкодуванням.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне.
Так, ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Нормами ст.1167 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Також, згідно з абз.2 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди протиправними діями відповідача, які призвели до погіршення його емоційного стану та життя, страждань та стресу, так як в ДТП постраждало не тільки його майно, а й батьки, які перебували в салоні автомобіля, зокрема мати, у якої було діагностовано струс головного мозку та підвищення рівня цукру в крові. Також він тривалий час був позбавлений можливості керувати належним йому транспортним засобом та змушений докладати зусиль для проведення експертного дослідження завданих матеріальних збитків. 
В свою чергу, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували обсяг страждань позивача (фізичних, душевних, психічних тощо), а також характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.
Отже, зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.1, 2 ст.133 ЦПК України). 
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Суд відзначає, що позивачем дотримані вимоги ч.1 ст.134, ч.8 ст.141 ЦПК України, оскільки у поданій позовній заяві ним зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести, а перед останнім засіданням подано письмову заяву разом з доказами про розмір витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи. 
У поданій заяві представник позивача просила стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, додавши належні докази понесення таких витрат.
Натомість представник відповідача ні у відзиві на позов, ні після отримання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, клопотання про зменшення їх розміру не заявляла.
Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши подані стороною позивача докази та матеріали справи, враховуючи, що представником відповідача не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в цій справі в сумі 9 416 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.133, ст.139 ЦПК України враховуючи наявність в матеріалах справи Звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу, наявність належних доказів сплати позивачем вартості проведення такої оцінки, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати, пов`язані із залученням спеціаліста, в сумі 6 591 грн 20 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 613 грн 21 коп. 
Керуючись ст.11, 15, 22, 23, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.4, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 134, 137, 139, 141,263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 161 325 (сто шістдесят одну тисячу триста двадцять п`ять) грн 10 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 416 (дев`ять тисяч чотириста шістнадцять) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із залученням спеціаліста, в сумі 6 591 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 613 (одна тисяча шістсот тринадцять) грн 21 коп. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 06.03.2026. 

Суддя Знам`янського міськрайонного суду 
Кіровоградської області О.В. Савельєва