ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2026 р. Справа№ 910/12522/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Барсук М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Реуцькій Т.О.

представники сторін у судове засідання не з`явились. 
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг"
на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 
у справі №910/12522/25 (суддя Антон ПУКАС)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг"
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання недійсним пункту договору,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним пункту 14.5 Державного контракту (договору) №157-ДСК від 24.04.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пункт 14.5 договору суперечить положенням абзацу 3 частини 2 статті 231 ГК України, який був чинним на момент укладення договору, а також не узгоджується з положеннями статті 61 Конституції України щодо неможливості подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Отже, пункт 14.5 договору є недійсним в силу положень частини 1 статті 215 та частини 1 статті 203 ЦК України, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" відмовлено.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що погоджений сторонами пункт 14.5 договору не суперечить вимогам чинного законодавства, а натомість є погоджений обома сторонами при укладенні договору та є обов`язковим до виконання. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" адвокат Колосар Максим Євгенович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/12522/25, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" до Військової частини НОМЕР_1 ; визнати недійсним пункт 14.5. Державного контракту (договору) на будівництво фортифікаційних споруд №157-ДСК від 24.04.2025, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 і товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг".
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що при вирішенні спору суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, зокрема ч.2 та ч. 4 ст. 231 ГК України, не дав належної оцінки доводам позивача про те, що зазначені норми співвідносяться як спеціальна та загальна. Апелянт вважає, що одночасне нарахування пені за прострочення окремих етапів та загального строку будівництва є подвійним стягненням. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/12522/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/12522/25 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків подання доказів про сплату судового збору у розмірі 3 633, 60 грн, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків, роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
25.12.2025 через канцелярію суду скаржником на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху було подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" та призначено розгляд справи на 10.02.2026 р. 
12.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог апеляційної скарги, зазначив, що договір був укладений сторонами внаслідок повного розумінні правової природи правовідносин та вільного волевиявлення сторін, здійсненого ним в порядку статті 627 ЦК України. Крім того, позивач беззастережно схвалив та прийняв умови договору до виконання (права та зобов`язання за укладеним правочином), у тому числі умови визначені пунктом 14.5 договору, та у подальшому виконання умов договору було схвалено позивачем, шляхом підписання ним 25.04.2025 акту приймання-передачі будівельного майданчика, а також виконання робіт на об`єкті. 
09.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №910/12522/25 до закінчення розгляду господарським судом міста Києва заяви ТОВ «Глобал Білд Інжиніринг» від 30.01.2026 про ухвалення додаткового рішення. 
09.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що старший офіцер юридичного відділу перебуває у відпустці. 
У судове засідання представники сторін не з`явились, представник позивача, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце справи сторони повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів до їх електронних кабінетів через систему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа . (а.с.99-102)
Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету.
Частинами 5 та 7 ст. 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, колегія суддів, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін у судовому засіданні 10.02.2026.
Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі, порадившись на місці ухвалила клопотання залишити без задоволення.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно п.4 ч.1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що звертаючись з клопотанням про зупинення провадження у даній справі, позивачем не було надано належних доказів того, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 об`єктивно неможливий до розгляду заяви ТОВ "Глобал Білд Інжиніринг" про ухвалення додаткового рішення у даній справі №910/12522/25.
Враховуючи зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом не зазначено, яким чином з`ясування обставин в ході розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення унеможливить розгляд даної справи №910/12522/25 за апеляційною скаргою позивача на основне рішення, та яким чином встановлені під час розгляду заяви обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи, під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ст. 228 ГПК України, зупиняти провадження у справі є правом суду, а не обов`язком.
Також у судовому засіданні, колегія суддів розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалила що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно з приписами п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші)
Крім того, статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.273 цього Кодексу розгляд справи, коли за поважних обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Оскільки, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 202 ГПК України) є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи достатньо належних та обґрунтованих доказів для розгляду справи у відсутності представника відповідач. 
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2025 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Державний контракт (договір) №157-ДСК (а.с.9-16) 
За умовами пунктів 1.1 та 1.3 договору, замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до проектної документації, з дотриманням будівельних норм/правил та умов договору, виконати роботи в повному обсязі на об`єкті: "Нове будівництво комплексу споруд оборонного призначення позиції на відділення № 5 у Харківській області" код ДК 021:2015 - 45220000-5 Інженерні та будівельні роботи (за бюджетною програмою КПКВ 2105010, KERB 3122.010, код платежу 4D) (далі - Об`єкт), а Замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
Склад, обсяги та вартість робіт визначаються проектною документацією та договірною ціною, складеною на підставі локальних кошторисів, розрахунків та відомості ресурсів до неї (додаток 1), яка є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 2.1 договору вартість робіт по договору визначена за договірною ціною, складеною на підставі локальних кошторисів, розрахунків та відомості ресурсів до неї (додаток 1), і складає 16 397 944 грн у тому числі податки, встановлені чинним законодавством - 2 732 990, 67 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.
Пунктами 3.1 та 3.2 договору закріплено, що строки виконання робіт за цим договором визначені Календарним графіком виконання робіт (додаток 2) та встановлюються до 30.06.2025 включно. Підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, після обстеження території саперами та складання акту виконаних робіт з розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів (виявлення, знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів), але не пізніше 3 (трьох) календарних днів після отримання Об`єкту на виконання робіт .
Додатковою угодою № 1 від 30.05.2025 до договору (а.с.18) пункт 2.1 викладено в новій редакції, якою зокрема змінено Договірну ціну на - 11 531 516, 92 грн. у тому числі податки, встановлені чинним законодавством - 1 921 919,49 грн. та є складовою частиною вартості робіт по Об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.
Додатки № 1- № 5 викладено в новій редакції.
Згідно додатку № 4 (в редакції додаткової угоди № 1 від 30.05.2025) сторонами погоджено Календарний графік виконання робіт (а.с.18 зворот), згідно якого виконанню підлягали наступні роботи: 
1. Улаштування протитанкового рову з періодом виконання квітень 2025 - до кінця другої декади червня 2025;
2. Улаштування пірамід ПЗ-1 з періодом виконання квітень 2025 - до кінця другої декади червня 2025;
3. Встановлення тросу ягози з періодом виконання квітень 2025 - до 30 червня 2025.
Пунктом 14.5 договору передбачено, що за порушення строків виконання будь-якого окремого виду робіт по договору та строків закінчення виконання робіт (здачі закінченого об`єкта в експлуатацію), підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожен день такого прострочення.
Умовами пункту 11.1 договору сторони визначили, що приймання та передача виконаних робіт здійснюється сторонами поступово у міру завершення робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3.
Пунктом 3.5 договору встановлено, що датою закінчення робіт за договором вважається дата підписання акту готовності об`єкта до експлуатації, що складається після підписання останнього акту приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в. Виконання робіт може бути закінчено достроково, про що підрядник письмово повідомляє замовника.
На виконання умов договору, 25.05.2025 відповідачем, за актом приймання-передачі передано позивачу (підряднику) об`єкт на період виконання робіт (а.с.60), однак, як зазначає відповідач, Підрядником, у визначених договором об`ємах та строки роботи було виконано, а саме: 
за червень 2025 виконано робіт на суму 656 354, 46 грн (акт виконаних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 17.06.2025 № 1) (а.с.37-40);
за червень 2025 виконано робіт на суму 754 928, 39 грн (акт виконаних робіт за формою КБ-2в, та довідка про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 25.06.2025 № 2) (а.с.41-45);
за червень 2025 виконано робіт на суму 4 976 147, 39 грн (акт виконаних робіт за формою КБ-2в, та довідка про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 від 30.06.2025 № 3) (а.с.46-49), а невиконаними залишаються роботи (виходячи з договірної ціни визначеної додатковою угодою № 1 до договору від 30.05.2025) на суму 5 144 086, 68 грн.(а.с.17 зворот)
Актом огляду будівельного майданчика від 26.06.2025 (а.с.52) відповідачем зафіксовано порушення строків та обсягу виконання робіт за договором, що стало підставою для одностороннього розірвання договору та звернення до господарського суду Київської області з позовом про стягнення штрафних санкцій.(а.с.53-54).
Позивач звернувся з позовними вимогами в зв`язку з тим, що на його думку, положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладання договору) передбачали право сторін встановити у договорі інший розмір відсотку пені за порушення строку виконання зобов`язання, але виключно у відношенні до невиконаної (простроченої) частини зобов`язання, а не від розміру договірної ціни як це закріплено пунктом 14.5 договору, тобто від загальної ціни договору.
За твердженнями позивача, зазначена умова в договору є несправедливою та суперечить статті 61 Конституції України, оскільки покладає на Підрядника подвійну відповідальність за одне й те саме порушення в силу чого має бути визнання судом недійсною на підставі частини 1 статті 215 та частини 1 статті 203 ЦК України.
Відмовляючи в задоволені позовних вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що частина 4 статті 231 Господарського кодексу України надає сторонам право самостійно визначати спосіб обчислення пені - як у відсотковому відношенні до всієї договірної ціни, так і до простроченої частини зобов`язання. Крім того сторони можуть встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, і така домовленість не суперечить закону. Щодо застосування абзацу частини 2 статті 231 Господарського кодексу України то слід зазначити, що ця норма лише встановлює мінімальний розмір пені (0,1 % від вартості робіт), але не забороняє визначати її від іншої бази обчислення.
Сторонами пунктом 14.5 договору передбачено, що відповідальність як за порушення строків виконання будь-якого окремого виду робіт так і за порушення строків закінчення виконання робіт (здачі закінченого об`єкта в експлуатацію), а вказаний пункт передбачає одну форму відповідальності (пеню у розмірі 0,1 %), але в різних контекстах - за порушення строків окремих робіт або за загальне прострочення виконання, що в своїй сукупності свідчить про необґрунтованість вимог позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.
Як свідчать матеріали справи, та було вірно встановлено судом першої інстанції, пунктом 14.5 договору передбачено, що за порушення строків виконання будь-якого окремого виду робіт по договору та строків закінчення виконання робіт (здачі закінченого об`єкта в експлуатацію), підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0, 1 % договірної ціни за кожен день такого прострочення.
За доводами апелянта зазначений пункт 14.5 договору суперечить положенням статті 61 Конституції України та статті 231 ГПК України.
Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно частин 1 - 4 статті 231 ГК України (в редакції станом на дату укладання договору) законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно положень статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Згідно судової практики, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у виді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:
- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;
- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;
- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховують у відсотковому відношенні розмір штраф.
Правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14 і цей висновок послідовно застосовує Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, від 28.03.2024 у справі № 905/405/22, від 04.05.2023 справі № 910/21298/21.
Частина 2 статті 231 ГК України не встановлює розміру штрафних санкцій за порушення саме грошового зобов`язання, а містить лише уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.
У свою чергу частина 4 статті 231 ГК України наділяє сторін правом застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 14.5 договору не суперечить вимогам чинного законодавства, а натомість є погоджений обома сторонами в силу чого є обов`язковим до виконання.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що виконання робіт мало виконуватися етапами згідно Календарного графіку в силу чого застосування санкції за порушення строків виконання певного етапу робіт чи / та прострочення дати здачі робіт в цілому, є різними порушеннями, а отже не є подвійною відповідальністю.
Можливість нарахування пені, виходячи із вартості невиконаних (неналежно) виконаних робіт в даному спорі є проявом суб`єктивного трактування позивачем умов договору, що не відповідає дійсності та не може бути застосовано сторонами в межах спірних правовідносин.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду у справі № 910/21298/21, 910/21266/21 (зокрема в частині порядку нарахування пені) не є подібними до правовідносин у даній справі, що виключає можливість їх застосування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2025 року у справі № 910/12522/25, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Білд Інжиніринг" на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 року у справі № 910/12522/25 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2025 року у справі № 910/12522/25 залишити без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).
Матеріали справи № 910/12522/25 повернути до місцевого господарського суду .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 09.03.2026

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко