"20" лютого 2026 р. Справа № 363/7046/25

ПОСТАНОВА
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 лютого 2026 року м. Вишгород
Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі призначено суддю Рукас О.В.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №367/32-00-04-02-02-09 від 19.11.2025 року вбачається, що під час проведення камеральної (документальної позапланової невиїзної) перевірки ТОВ «КЕНПАК УКРАЇНА», код ЄДРПОУ 32201166, яке розташоване за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 19, керівником якого є ОСОБА_1 , було виявлено порушення порядку подання за встановленою формою відомостей про виплачені доходи, а саме: 09.10.2025, 20.10.2025 надано уточнюючі Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (форма 4ДФ) за січень 2024 року, липень 2025 року, серпень 2025 року, згідно яких підприємством виправлено помилки, а саме: відкориговані записи про суми нарахованого/виплаченого доходу, нарахованого/перерахованого податку, суми нарахованого/ перерахованого військового збору по ознаці доходу «101» (Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), крім доходів, зазначених в абзаці третьому пункту 4 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 розділу IV ПКУ), додано записи про суми нарахованого/виплаченого доходу по ознаці доходу «160» (Вартість дарунків (а також призів переможцям та призерам спортивних змагань), якщо їх вартість не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (пп.165.1.39 п.165.1 ст.165 розділу IV ПКУ) та додано записи про суми нарахованого/виплаченого доходу, нарахованого/перерахованого податку, суми нарахованого/перерахованого військового збору по ознаці доходу «126» (Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 розділу IV Кодексу) (пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 розділу IV ПКУ), що є порушенням ч.1 ст.163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.51.1. ст.51 та пп."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.
Таким чином, дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.
Постановами суду від 09.12.2025 року та від 21.01.2026 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-4 було повернуто до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (м.Дніпро) Державної податкової служби України для належного оформлення та усунення недоліків.
17.02.2026 року на адресу суду після часткового усунення недоліків надійшла зазначена адміністративна справа.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Частиною 1 ст. 163-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.
Згідно з фактичних обставин справи, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення №367/32-00-04-02-02-09 від 19.11.2025, події, які стали підставою для складання протоколу, мали місце в другому кварталі 2024 року, серпні 2025 року та вересні 2025 року, були виявлені та зафіксовані в акті про результати камеральної перевірки від 05.11.2025 року та відображені в протоколі про адміністративне правопорушення від 19.11.2025 року.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП, не є триваючим.
Слід зазначити, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
При цьому суд зауважує, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , неможливо вважати триваючим, оскільки воно вважається вчиненим у момент складання та подання відповідальною за ведення фінансово-господарської діяльності особою податкової звітності за відповідний період і є разовим порушенням за один конкретний період, тому дані дії ОСОБА_1 утворюють закінчений склад адміністративного правопорушення.
Дана правова позиція підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17, постанові КАС ВС від 11.12.2018 у справі №242/924/17 (провадження №К/9901/38815/18).
З огляду на викладене вище вбачається, що правопорушення яке зазначене в протоколі у відношенні ОСОБА_1 , не носить характер триваючого, таким чином строк накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, закінчився 05 лютого 2026 року.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що з часу вчинення адміністративного правопорушення, строки встановлені ст. 38 КУпАП закінчилися, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає закриттю з підстав передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП.
При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Ця норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання вини чи невинуватості особи, оскільки по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічне положення міститься в рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, згідно з яким, у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не має вирішуватися.
Також, відповідно до висновку Вищого адміністративного суду України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності», у разі закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не встановлюється. Отже, після закінчення вказаних строків унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.
Більш того, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Отже, суд звертає увагу на те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За положеннями статті 284 КУпАП судовим рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що на час розгляду матеріалів в суді сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 38, ч. 1 ст. 163-4, 247, 276-280, 283-287 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Рукас