ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5305/26 Справа № 216/5943/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5943/14-ц 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасія Сергіївна, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу заявника  ОСОБА_1  на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року, яка постановлена суддею  Онопченком Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. про відкриття виконавчого провадження.
Скарга мотивована тим, що 25.03.2025 на адресу заявника надійшов рекомендований лист № 061122317700 без повідомлення про вручення, в якому знаходилась постанова приватної виконавиці Макаренко А.С. про відкриття виконавчого провадження № 77480552 від 11.03.2025 про розгляд заяви стягувача АТ «Державний ощадний банк України» щодо примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.04.2025 стосовно стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 224 від 12.08.2008 в розмірі 32 480,11 грн.
Виходячи з інформації викладеної у виконавчому провадженні № 77480552 виконавчий лист № 216/5943/14-ц через печатку на виконавчому листі було повернуто 16.03.2016 невідомим державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби місті Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Вказана назва відділу виконавчої служби була запроваджена 25.03.2016, а до цього часу іменувалась як Центрально-Міським відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, тобто існує факт невідповідності зареєстрованої в ЄДРПОУ назви.
11.03.2025 приватна виконавиця Макаренко А.С. винесла постанову про відкриття спірного виконавчого провадження на підставі заяви стягувача від 11.03.2025, що суперечить приписам п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, згідно з якою інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені протягом року, що підтверджується записом у виконавчому листі. Виходячи з відмітки, яка міститься на копії виконавчого листа переривання строку відбулося за місяць до закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто 16.03.2016, а отже виконавчий документ мав би бути пред`явлений до виконання до 16.04.2016 включно.
Відкриваючи виконавче провадження приватна виконавиця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. застосувала приписи Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, в редакції від 09.02.2025, який набув чинності лише 05.01.2017.
Крім того, приватна виконавиця Макаренко А.С. помилково посилалася на дату 21.06.2021, як дату повернення виконавчого листа без виконання, оскільки з копії виконавчого листа видно, що повернення виконавчого документу відбулося саме 16.03.2016.
25 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою скаргою, та як додаткові обставини зазначив те, що копія виконавчого листа додана до заяви АТ «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ – 00032129, не відповідає приписам ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 06.02.2015, а саме: у виконавчому листі від 19.02.2015 стягувачем вказано ПАТ «Державний Ощадний Банк України» ТВБВ № 10003/0357 філія – Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадний» з кодом ЄДРПОУ – 09305480, за яким обліковується в ЄДРПОУ Філія – Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» попри те, що в резолютивній частині рішення суду від 19.02.2015 були задоволені вимоги саме публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з кодом ЄДРПОУ – 09305480, за яким у ЄДРПОУ обліковується Філія - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», тобто, невірно вказано найменування стягувача.
Виконавчий лист № 216/5943/14-ц засвідчений печаткою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що не відповідає опису гербової печатки, затвердженої Державною судовою адміністрацією України, та містить в собі ідентифікаційний код 26371359, що стало причиною його повернення 16.03.2016 державним виконавцем. Після цього, 13.12.2017 державною виконавицею Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області Жуковською Ю.В. було відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом, після чого 21.06.2022 повернуто стягувачу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та припинено стягнення заборгованості із заробітної плати, пенсії боржника.
Приватна виконавиця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 77480552, де стягувачем зазначила АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії – Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», що не відповідає змісту резолютивної частини рішення.
Стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Так, виходячи з відмітки, яка міститься на копії виконавчого листа, переривання строку державним виконавцем ВДВС Центрально-Міського району м. Кривого Рогу відбулося за місяць до закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, тобто 16.03.2016, а отже, після переривання строку, виконавчий документ мав би бути повторно пред`явлений до виконання 15.03.2017 включно.
Неправомірні дії ОСОБА_3 призвели до стягнення з пенсійного рахунку заявника за період з 13.03.2025 по 29.08.2025 – 20 201,10 грн.
Посилаючись на вищевикладені обставини, заявник просив суд: визнати неправомірними дії приватної виконавиці виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з дати його пред`явлення до виконання 16.04.2016, та стягнення виплат, які надходили на пенсійну карту від Пенсійного фонду України; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 77480552 від 11.03.2025; зобов`язати повернути на пенсійну картку грошові кошти в сумі 20 201,10 грн.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. про відкриття виконавчого провадження - відмовлено.
В апеляційній скарзі заявник  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову постанову про задоволення скарги у повному обсязі, посилаючись на неврахування всіх обставин справи, наведених у скарзі, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.
Також, просить суд постановити окрему ухвалу у відношенні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що найменування стягувача у виконавчому документі вказано невірно, як і його ідентифікаційний код та місце знаходження. Виконавчий лист № 216/5943/14-ц засвідчений печаткою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що не відповідає опису гербової печатки, затвердженої Державною судовою адміністрацією України, та містить в собі ідентифікаційний код 26371359. Тобто, викоанвчий документ, поданий стягувачем до виконаня, не відповідає вимогам Зкону України «Про виконавче провадження». 
При цьому, 21.06.2022 виконачий лист повернуто стягувачу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та припинено стягнення заборгованості із заробітної плати, пенсії боржника. Однак, приватна виконавиця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 77480552, яку заявник вважає незаконною, з підстав, наведених у скарзі на дії виконавця.
Скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. була розглянута неповноважним судом, склад якого визначено з порушенням вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду. 
Перед початком судового засідання, до канцелярії суду, заявником було подано заяви про відвід секретаря судового засідання та Головуючого судді у справі, однак, ці заяви так і не були розглянуті, осільки судове засідання, призначене на 03 листопада 2025 року не відбулося з невідомих причин.
Ззаначає, що сторону заявника не було повідомлено про час та місце розгялду справи, але 23 січня 2026 року представник заявника відмітився у відділі охорони та прибув до кабінету Головуючого судді Онопченка Ю.В., однак, працівник суду, який перебував у приймальні судді, повідомив, що судове засідання не відбудеться у зв?язку з відсутністю світла, а вже 03 березня 2026 року було виявлено, що насправді судом постановлено ряд процесуальних документів у цей день та розглянуто скаргу по суті.
Також, судом не було враховано, що приватним виконавцем прийнято постанову від 11 березня 2025 року про арешт грошових коштів боржника, що призвело до блокування пенсійної картки та залишило заявника без засобів до існування у період воєнного стану.
У відзивах на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. та АТ «Державний ощадний банк України», кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Крім того, приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. просить суд апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи АТ «Державний ощадний банк України»- адвоката Трофімова С.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.02.2015  Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення в справі № 216/5943/14-ц про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором.
28.04.2015 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано стягувачу виконавчий лист у справі № 216/5943/14-ц.
21.06.2022 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. .
Постановою приватної виконавиці виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 11.03.2025, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.04.2015, про стягнення з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 09305480): заборгованість за кредитним договором № 224 від 12.08.2008, яка станом на 07.08.2014, складає: 32 480 грн 11 коп. з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 14 066 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 11 739,41 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 356,45 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 157,82 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 557,44 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 475,82 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення кредиту – 1 631,63 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів – 1 495,54 грн (а.с.2).
Не погоджуючись із такими діями приватного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в порядку контролю за виконанням рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавце провадження відкрито з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист відповідає вимогам цього Закону щодо його змісту та форми і поданий до виконання в межах процесуального строку пред?явлення виконавчого листав до виконання. При цьому, суд встановив, що в рамках виконавчого провадження № 77480552 приватною виконавицею Макаренко А.С. не виносилась постанова про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 , останнім не надано суду доказів на підтвердження вказаної обставини, та стягнення з його пенсійного рахунку грошових коштів в сумі 20 201,10 грн, а, відтак, вказана вимога також є бездоказовою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду
із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Розглядаючи скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Встановлено, що 19.02.2015  Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення в справі № 216/5943/14-ц про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором.
28.04.2015 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано стягувачу виконавчий лист у справі № 216/5943/14-ц.
Отже, вказаний виконавчий лист підлягає виконанню у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
21.06.2022 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
Постановою приватної виконавиці виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 11.03.2025, тобто з дотримання трирічного строку повторного пред?явлення виконавчого листа до виконання, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.04.2015 про стягнення з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 09305480): заборгованість за кредитним договором № 224 від 12.08.2008, яка станом на 07.08.2014, складає: 32 480 грн 11 коп. з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 14 066 грн, прострочена заборгованість за відсотками – 11 739,41 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 356,45 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 157,82 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 557,44 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 475,82 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення кредиту – 1 631,63 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів – 1 495,54 грн (а.с.2).
Доводи заявника щодо невірного зазначенння назви відділу виконавчої служби є надуманними, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, теперішня назва Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з моменту його заснування змінювалась, та, станом на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, та повернення його стягувачу, була зазначена вірно.
Крім того, судом вірно враховано, що виконавчим листом № 216/5943/14-ц, виданим Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.04.2015, стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 09305480), а зміна типу товариства з публічного на приватне та зміна найменування з публічного акціонерного товариства на акціонерне товариство не є зміною суб`єкта господарювання, а отже є однією юридично особою.
У діях виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, не порушені.
Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дій законодавства.
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що в рамках виконавчого провадження № 77480552 приватною виконавицею Макаренко А.С. не виносилась постанова про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 , останнім не надано суду доказів на підтвердження вказаної обставини, та стягнення з його пенсійного рахунку грошових коштів в сумі 20 201,10 грн, а, відтак, вказана вимога є бездоказовою.
Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним судом та порушення судом першої інстанції\ порядку розгялду заяви про відвід є неспроможними, оскільки Головуючий суддя у справі визначений автоматизованою системою діловодства суду (т. 1 а.с. 6) та доказів втручання у систему суду не надано, а заява ОСОБА_1 про відвід судді, яка надійшла до суду 03 листопада 2025 року, тобто у день проведення судового засіданя у справі, а тому, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України, така заява не підлягала передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вірно вирішено судом, що розглядає справу.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними тим доводам, які були підставами подання скарги у цій справі в уточненій редакції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. Оскаржене судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості і підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів також звертає увагу, що ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, провадження № 61-10355св19).
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції повно, всебічно і правильно встановив обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення на підставі правильного застосування норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Крім цього, заявник ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу у відношенні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С.
Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) аналізувала приписи статті 249 КАС України та виснувала, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
У пункті 41 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 171/1584/18 також зазначено, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі відсутні, оскільки апеляційним судом не було встановлено при розгляді апеляційної скарги факту порушення приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав і гарантій боржника у виконавчомиу провадженні.
Згідно п. в) ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.
Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бутисплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.
Щодо можливості стягнення судових витрат на стадії судового контролю за виконанням судових рішень сформовано правовий висновокВеликої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 по справі №921/357/20, де зазначено, що приватний виконавець як суб`єкт, чиї дії можуть бути предметом оскарження, має право на відшкодування судових витрат, понесених ним під час здійснення судом відповідного судового провадження, на загальних підставах.
Встановлено, що професійну правничу допомогу приватному виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. у суді апеляційної інстанції надано Адвокатським об?єднаням «ДЕНАЛІ», в особі адвоката Юхименка Ю.Ю., який діє на підставі Ордера серії АА №1678862 від 18 лютого 20226 року та Договору №ПВ-3 від 29 січня 2025 року.
Протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни, який є невід?ємною частиною Договору №ПВ-3 від 29 січня 2025 року, визначено вартість послуг адвоката та узгоджено, що вартість 1 години роботи адвоката за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 2 500 грн.
Згідно Акту №2 прийому-передачі наданих послуг від 20 березня 2026 року, вартість професійної правничої допомоги за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 3 750 грн. (2 500 грн х 1,5 год) та ці кошти сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №93083 від 20 березня 2026 року.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 750 грн. є обґрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п?ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: