УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 446/2255/24
Провадження № 51-1518ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року щодо
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ст. 336 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 липня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Згідно з вироком суду, 24 липня 2024 року ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований у АДРЕСА_2 , отримав повістку про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25 липня 2024 року на 09:00 год для проходження військової служби за мобілізацією та відправки до військової частини.
Відповідно до облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , маючи військове звання рядовий, будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відповідно до довідки № 59/2 військово-лікарської комісії (за результатами медичного огляду визнаний придатний до військової служби), 24 липня 2024 року, перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_3 , був належним чином повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини для проходження військової служби й був попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену 
ст. 336 КК України, про що засвідчив своїм особистим підписом в розписці про отримання повістки на відправку.
Однак, ОСОБА_5 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації; усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних причин умисно не прибув 25 липня 2024 року до призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі положень ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки. Апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувану ухвалу, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування вимог указує, що суд апеляційної інстанції не врахував наявність передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, хоча такі підстави, на думку сторони захисту, підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Вказує, що на час розгляду справи ОСОБА_5 вже мав відстрочку від призову на військову службу у зв`язку із бронюванням, що, на думку захисника, є істотною зміною обстановки та виключає можливість вчинення ним аналогічного кримінального правопорушення у майбутньому. 
На переконання захисника, зазначена обставина свідчить про зміну правового режиму, в якому перебуває засуджений, та втрату ним суспільної небезпечності, що відповідає умовам застосування положень ст. 48 КК України.
Стверджує, що апеляційний суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту, формально зазначивши про їх недоведеність, не надавши при цьому належної оцінки дослідженим доказам, зокрема документам щодо бронювання ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у звільненні засудженого від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 48 КК України. 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення та інших документів, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам закону відповідають.
За змістом ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною. 
Вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки: 1) коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності, або 2) коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Апеляційний суд, переглядаючи доводи апеляційної скарги у цій частині, й розглядаючи клопотання сторони захисту про звільнення особи від кримінальної відповідальності, зазначив, що для застосування положень ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. 
Крім цього, як зазначив апеляційний суд, особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину. Також було зауважено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 48 КК України - це право, а не обов`язок суду, який вирішує таке питання.
Як на підставу звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_5 станом на час слухання справи в суді апеляційної інстанції вже мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (тип відстрочки - бронювання), що підтверджується відповідними документами. 
Апеляційний суд, проаналізувавши матеріали справи, вказав, що ОСОБА_5 лише 10 грудня 2025 року отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Тобто відстрочку він отримав через півтора року від моменту вчинення кримінального правопорушення.
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сам по собі факт набуття обвинуваченим права на відстрочку автоматично не припиняє його суспільної небезпеки за інкримінованим правопорушенням, оскільки в цьому випадку необхідно брати до уваги не лише саму наявність відстрочки, а й підстави її отримання. 
ОСОБА_5 набув права на відстрочку як підсобний працівник ПП «Львів - ПАК». Указану підставу не можна визнати такою, що характеризує втрату суспільної небезпеки обвинуваченим, оскільки обстановка навколо нього, що зазнала змін, не має постійного характеру, адже в будь-який момент з власної ініціативи чи з інших визначених законом випадків обвинувачений може бути звільнений з роботи, що матиме наслідком втрату ним цієї відстрочки. 
Тому твердження захисника про безпідставність незастосування вказаної норми закону не вбачається обґрунтованим, оскільки не містить даних, які б свідчили про те, що вчинене його підзахисним кримінальне правопорушення перестало бути суспільно небезпечним чи підзахисний перестав бути суспільно небезпечним. 
Сам по собі факт надання постфактум особі відстрочки від призову не завжди свідчить про такі зміни у поведінці чи способі життя особи, які б унеможливлювали вчинення нею нового кримінального правопорушення або істотно знижували ризик протиправної поведінки в майбутньому. Оцінка відповідної індивідуальної сукупності фактичних обставин в кожному провадженні здійснюється судом окремо. 
Крім того, застосування положень ст. 48 КК України у частині визнання особи такою, що перестала бути суспільно небезпечною, передбачає встановлення реальних, істотних і позитивних змін у самій особі або в обстановці навколо неї, які з великою ймовірністю виключають можливість вчинення нею нового кримінального правопорушення. В цьому контексті такі зміни, як правило, не можуть носити ситуативний характер.
Істотних порушень вимог КПК України, що могло призвести до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, в межах доводів касаційної скарги захисника не вбачається. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника, доданої до неї копії судового рішення та інших документів не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 січня 2026 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3