ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33073/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/33073/25 (головуючий суддя І першої інстанції Боженко Н. В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на адвокатські запити від 04.07.2025 року та від 23.08.2025 року в інтересах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати інформацію та документи, запитувані у адвокатських запитах від 04.07.2025 року та від 23.08.2025 року в інтересах ОСОБА_1 . 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справи до суду першої інстанції для продовження розгляду за вказаними позовними вимогами.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що запитувана у відповідача інформація через адвокатський запит має ознаки публічної, нею володіє саме відповідач, який як суб`єкт владних повноважень, може бути відповідачем у справах про оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду звернення абр запиту на інформацію. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Отже, спір, що виник між позивачем та відповідачем в адміністративній справі № 160/33073/25 відповідає вимогам ст.ст. 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги встановила наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд цієї справи належить здійснювати суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).
З тексту позовної заяви вбачається, що з метою надання належної правової допомоги ОСОБА_1 , 07.07.2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_2 направлено адвокатський запит з наступних питань:
- щодо отримання витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про вибуття солдата ОСОБА_1 в райони виконання бойових завдань, а також виведення з районів виконання бойових завдань в період з 06.10.2022 по 19.06.2025;
- щодо отримання довідки про обставини травми (додаток 5) солдата ОСОБА_1 , яка мала місце 24.08.2024.
Однак, відповіді на вказаний адвокатський запит отримано не було.
23.08.2025 року на адресу відповідача повторно направлений адвокатський запит з аналогічних питань, однак адвокатські запити не розглянуто та запитувані документи не отримані.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною першою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем заявлено вимоги щодо ненадання на адвокатський запит документів стосовно проходження військової служби військовослужбовця.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон №5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону №5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
За змістом ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З аналізу наведеної норми процесуального права вбачається, що заявлені позивачем у межах справи № 160/33073/25 позовні вимоги не віднесені до юрисдикції цивільного судочинства, відтак висновок суду першої інстанції з цього питання є помилковим та суперечить приписам чинного ЦПКУ та КАСУ.
Позовні вимоги у межах справи № 160/33073/25 про ненадання на адвокатський запит документів стосуються проходження військовослужбовцем військової служби (адміністративні правовідносини), такими документами, крім відповідача, ніхто не володіє, відтак спір у цій справі відноситься до публічно-правових правовідносин та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, як за замістом позовних вимог, так і за суб`єктним складом сторін.
Правові позиції, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є релевантним до спірних правовідносин, зважаючи на відмінність предметів спору, а саме, предметів адвокатських запитів у вказаних справі, які стосувались цивільних правовідносин, на відміну від заявлених у справі № 160/33073/25 (адвокатський запит стосувався проходження військовослужбовцем військової служби), та складу сторін у справі.
Отже, обставини справи, за яких суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в ухвалі суду від 24 листопада 2025 року, не відповідають приписам Кодексу адміністративного судочинства України та суперечать нормам Цивільного процесуального кодексу України, що також свідчить про порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а відтак, передчасність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, що у відповідності до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 322, 327, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/33073/25 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/33073/25 - скасувати.
Справу № 160/33073/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова