ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1905/26 Справа № 191/3919/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року та на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року про відмову в прийнятті додаткового рішення, у складі судді Окладнікової О.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 вересня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2976134, за умовами якого останній було надано позику у розмірі 9000,00 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 1,6%, яка нараховується за кожен день користування позикою.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. 
27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №27/01/2022, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні права вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2976134 від 21 вересня 2019 року.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає), а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні права вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2976134 від 21 вересня 2019 року.
Відповідач належним чином покладені на неї обов`язки за вказаним кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість у загальному розмірі 35297,71 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 9000,00 грн., заборгованості по процентам 26133,00 грн., 3% річних 20,71 грн., інфляційних збитків 144,00 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» суму заборгованості за договором позики №2976134 від 21 вересня 2019 року у розмірі 13320,00 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу 6048,97 грн., а всього 19368,97 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту та процентами, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у задоволенні стягнення залишку заборгованості по процентам, суд першої інстанції виходив із того, що їх нарахування відбувалося після закінчення дії строку договору позики, а тому дана вимога є необґрунтованою.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті додаткового рішення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для прийняття додаткового рішення, оскільки доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, до закінчення розгляду справи по суті надано не було.
Не погодившись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат та ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального, неповне з`ясування обставин справи, просила змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір, що підлягає до стягнення за рахунок відшкодування сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу з 6048,97 грн. до 3406,81 грн., скасувати ухвалу суду та пропорційно до задоволених розміру позову стягнути з ТОВ “Коллект Центр” на свою користь судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 3735,83 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, а тому рішення та ухвала суду є незаконними та необґрунтованими. Вказує, що пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Коллект Центр” судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 2264,16 грн. Наголошує, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення сторона відповідача не подавала докази на підтвердження розміру понесених судових витрат, оскільки такі докази вже були в матеріалах справи і подавалися вчасно разом із відзивом на позов, а тому ОСОБА_1 не повинна була, подавати додатково, окремо клопотання (заяви) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу або про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки відповідне клопотання було заявлено у відзиві на позов та до матеріалів справи додано належні докази на підтвердження розміру судових витрат. 
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розподілу судових витрат та відмови в ухваленні додаткового рішення, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ “Коллект Центр” просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та ухвалу залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Цим вимогам судове рішення не відповідає, з огляду на таке. 
Судом встановлено, що ТОВ «Коллект Центр» звертаючись до суду із даним позовом, крім заявлених вимог, просили вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано договір №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», прайс лист АО «Лігал Асісстанс», платіжна інструкція №0446770000 від 12 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №847 від 01 липня 2024 року, витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 05 липня 2024 року, вартість наданих послуг складає 13000,00 грн, з яких: надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн, складання позовної заяви – 9000 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції врахував часткове задоволення позову, складність справи, виконані адвокатом роботи під час розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та дійшов до правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеного розміру вимог.
Разом з тим, відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для прийняття додаткового рішення, оскільки доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, до закінчення розгляду справи заявником не надано.
Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно із п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат .
Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У постанові (додаткова) Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, зазначено, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні заяви товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
Згідно з постановою Верховний Суд від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К. подав до суду відзив на позов, в якому просив вирішити питання розподілу судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. До вказано відзиву було додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26 червня 2018 року, платіжна інструкція №633877076 на суму 3000,00 грн., акт виконаних (наданих) послуг від 09 вересня 2024 року.
Крім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Калініним С.К. надано заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якій останній просив відмовити у задоволенні позову та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. До вказаної заяви було додано ордер про надання правничої допомоги серії ВІ №1237379 від 09 вересня 2024 року, договір №б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03 вересня 2024 року, додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03 вересня 2024 року.
12 вересня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» подало до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просило відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Оскільки під час ухвалення рішення у справі, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог, представник ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з позивача витрати понесені на правничу допомогу пропорційно до задоволеного розміру вимог. 
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2025 року у справі №680/935/20, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21).
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Отже, скаржником дотримано процесуальні вимоги закону щодо порядку та строків подання доказів понесення витрат на правничу допомогу для вирішення судом питання щодо їх стягнення з іншої сторони, так як такі докази були подані в межах визначеного нормами процесуального законодавства п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду, про що було попередньо зроблено письмову заяву, викладену у відзиві на позов, тобто до закінчення судових дебатів.
Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність підстав для прийняття додаткового рішення, зазначивши, що доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, до закінчення розгляду справи по суті надано не було, у зв`язку з чим відмовив у прийнятті додаткового рішення за відсутності для цього достатніх правових підстав.
Відповідно до ч.6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду. 
З огляду на викладене, з урахуванням положень ч.3 ст. 270 ЦПК України, у розумінні якої додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі, наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині та скасуванням ухвали суду та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Враховуючи, що будь-яких доказів, що спростовують правильність рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено, рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: М.О. Макаров

О.В. Свистунова