Справа № 135/963/25 
Провадження № 33/801/355/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Бодачевської Мирослави Володимирівни, розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі пункту 7 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винести нове судове рішення про закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У скарзі зазначає, що 04 квітня 2025 року без дозволу батьків він взяв автомобіль марки Мерседес Бенц Віто, за кермом якого був його друг ОСОБА_2 , про що він повідомив суду. Коли вони відчули удар в інший автомобіль, почалася паніка і він помінявся місцями з ОСОБА_2 , сівши на місце водія. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ним правопорушення. Про те, що за кермом автомобіля був не він говорить і сама потерпіла. Як доказ керування ним транспортним засобом до матеріалів справи поліцейським долучено постанову серії ЕНА №4654096, однак, вона скасована. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП. З протоколу неможливо встановити його серію та номер, а також викладену в ньому суть адміністративного правопорушення. Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року не може братися до уваги, як доказ, на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. 
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи тим, що копію постанови отримано 05 березня 2026 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Ладижинським міським судом Вінницької області винесено 03 березня 2026 року та отримано ОСОБА_1 05 березня 2026 року, що підтверджується розпискою (а.с.40-43). 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 16 березня 2026 року.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №320317, складеного інспектором ВП №3 (м. Ладижин) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Закревським О.А., 04 травня 2025 року о 19 год. 30 хв. в м. Ладижин, траса С-022020 (а/д Вінниця-Турбів-Михайлівка-Четвертинівка), по автодорозі Р33, на ділянці дороги між с. Оляниця та м. Ладижин неподалік АЗС ЛЮКСОІЛ, водій автомобіля Мерседес Бенц Віто, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустим зіткнення з автомобілем Фольксваген НОМЕР_2 , внаслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
У п. 13.1 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 зазначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу..
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №320335, складеного інспектором ВП №3 (м. Ладижин) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Закревським О.А., 04 травня 2025 року о 19 год. 30 хв. в м. Ладижин, траса С-022020 (а/д Вінниця-Турбів-Михайлівка-Четвертинівка), по автодорозі Р33, неподалік АЗС ЛЮКСОІЛ, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес Бенц Віто, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер 6210, тест номер 2735, результат тесту - 1,22 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 6810» становить 1,22 ‰, що відображено у роздрукованих на папері показниках спеціального технічного засобу та зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 серпня 2025 року адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП та ст. 124 КУпАП на підставі ст. 36 КУпАП було об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер судової №135/963/25 (номер провадження №3/135/361/25).
Апелянт не вказує, що обставини, встановлені судом з протоколу про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Крім того, в матеріалах справи, до якої входять матеріали, як за ст. 130 КУпАП, так і за ст.124 КУпАП міститься протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, який є читабельним, а тому позиція апелянта в цій частині є надуманою.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУПАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та надав їм правову оцінку.
Зі змісту апеляційної скарги слідує, що постанова суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 не оскаржується, а відтак апеляційний судом в цій частині не переглядається.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою його пояснення з приводу перебування за кермом автомобіля його товариша і вважає, що факт керування ним транспортним засобом не доводиться матеріалами справи.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її перебування в цей момент у стані сп`яніння.
Апеляційний суд зважає на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №320335 від 04 травня 2025 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керував автомобілем Мерседес Бенц Віто, д.н.з. НОМЕР_1 .
Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив, вказавши, що пояснення надасть у суді.
У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 04 травня 2025 року відпочивав біля водойми. Він без дозволу батьків взяв автомобіль марки Мерседес Бенц Віто, який належить його батькові. Оскільки він водійського посвідчення не має та не вміє керувати будь-яким транспортним засобом, за кермом автомобіля був його друг ОСОБА_2 . Під час відпочинку вони з друзями вживали алкогольні напої, окрім ОСОБА_2 . Коли поверталися додому, за кермом автомобіля був ОСОБА_2 . Їхали не швидко, в якійсь момент відчули удар в інший автомобіль. Почалась паніка і він помінявся місцями з ОСОБА_2 , сівши на місце водія. До приїзду працівників поліції на місце дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 забрали батьки. Працівникам поліції сказав, що саме він, ОСОБА_1 , перебував за кермом автомобіля.
Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського (портативного відеореєстратора) апеляційним судом встановлено, що у процесі спілкування з поліцейським на запитання останнього хто був за кермом транспортного засобу ОСОБА_1 двічі стверджувально відповів, що саме він був за кермом.
ОСОБА_1 зазначає про те, що сама потерпіла особа автомобіля Фольксваген на відео вказує, що за кермом автомобіля Мерседес Бенц Віто був не він, а інший хлопець, якого приїхали та забрали.
Вказана позиція відхиляється апеляційним судом, оскільки автомобіль Мерседес Бенц Віто здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген, який знаходився попереду, тобто в момент зіткнення водій чи пасажири даного автомобіля не могли бачити особу, яка безпосередньо перебувала за кермом в момент ДТП.
Як встановив суд першої інстанції, на відео зафіксовано висловлювання жінки пасажирки іншого автомобіля, яка висловлює сумнів у тому, що саме ОСОБА_1 був водієм. ОСОБА_1 у її присутності підтверджує факт свого керування автомобілем та жодним чином не заперечує цю обставину. Поведінка останнього свідчить про добровільний характер його пояснень, спокійний стан та усвідомлення змісту поставлених запитань.
Вказаний висновок суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.
Клопотань про виклик свідків, зокрема особи, яка керувала транспортним засобом (Максима), ОСОБА_1 ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи на підтвердження своєї позиції не заявлялося.
Захисник ОСОБА_1 вважала, що пояснення потерпілої, які на думку апеляційного суду є сумнівними, є достатнім доказом того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Така позиція захисника, на думку суду, є неконструктивною.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.
За обставин даної справи, на відеозаписі і не може бути зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки працівники поліції прибули на місце події за викликом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відтак і не могли зафіксувати факт керування транспортним засобом.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що саме ОСОБА_1 повинен нести покарання за дане адміністративне правопорушення, адже його зізнання у вчиненні даного правопорушення - це сміливий (а в очах друзів навіть «героїчний») вчинок особи, яка усвідомлює наслідки своїх дій.
Що стосується постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі №135/676/25, то суд першої інстанції не взяв вказане судове рішення як доказ на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише звернув увагу викладені в ній обставини.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги за своїм змістом не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало