П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17236/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:28.11.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУПФ України в Херсонській області про:
- визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Херсонській області стосовно знаходження громадянки ОСОБА_1 – представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та не євреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю – у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області негайно усунути виявлену дискримінацію шляхом скасування всіх змін, внесених до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в режимі "макетної обробки", як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством та відновлення попередніх значень, а саме скасування результатів протиправних розрахунків пенсії, здійснених із порушенням вимог законодавства, зокрема протоколів/розрахунків:- протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:01 за період з 14 березня 2019 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:01 за період з 01 травня 2020 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:02 за період з 01 липня 2020 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:03 за період з 01 березня 2021 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:04 за період з 01 липня 2021 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:07 за період з 01 березня 2022 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:08 за період з 01 липня 2022 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:08 за період з 01 березня 2023 року по 20 травня 2024 року; протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:11 за період з 01 березня 2024 року по 20 травня 2024 року;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області застосувати до ОСОБА_1 загальний, передбачений законом порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або "макетного" втручання в електронну пенсійну справу;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області включити ОСОБА_1 до кола осіб, яким ГУПФ України в Херсонській області проводить індексацію, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства в редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії для фактичної виплати;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема ОСОБА_1 , у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок поточної пенсії ОСОБА_1 та недоотриманої пенсії починаючи з 14 березня 2019 року відповідно до ст.ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42, п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" та від 20 лютого 2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", саме - в чинній редакції на момент виконання судового рішення та здійснити виплату нарахованої пенсії за винятком виплаченої суми компенсації за майнову шкоду та виплачених відповідачем сум пенсій за вказаний період, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 235 900 грн. та нарахувати та виплатити компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що згідно отриманих протоколів розрахунків пенсії №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:01 за період з 14 березня 2019 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:01 за період з 01 травня 2020 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:02 за період з 01 липня 2020 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:03 за період з 01 березня 2021 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:04 за період з 01 липня 2021 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:07 за період з 01 березня 2022 по 20 травня 2024, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:08 за період з 01 липня 2022 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 час 11:08 за період з 01 березня 2023 року по 20 травня 2024 року, протокол розрахунок №212850004561 від 23 грудня 2024 року час 11:11 за період з 01 березня 2024 року по 20 травня 2024 року вбачається, що пенсія за весь період затримки, починаючи з 14 березня 2019 року, була нарахована відповідачем у січні 2025 року без урахування передбачених законом перерахунків та індексації. Нарахування здійснено у розмірах, значно менших за мінімальний розмір пенсії, встановлений чинним законодавством на момент її фактичного нарахування та виплати у січні 2025 року. Представник позивача зазначає, що зокрема, у січні 2025 року відповідач нарахував пенсію за квітень 2019 року у розмірі, який відповідав рівню на 2019 рік, тобто без урахування змін у законодавстві, індексації та перерахунків, що мали бути застосовані при здійсненні фактичної виплати у 2025 році. Зазначені вище розрахунки, здійснені відповідачем в грудні 2024 року, не могли бути проведені без порушення загальноприйнятих правил нарахування пенсій, без протиправного втручання в електронну пенсійну справу позивача в ручному режимі макетної обробки.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що пенсію позивачу розраховано з урахуванням страхового стажу 25 років 10 місяці 2 днів (по 07 листопада 2001 року) коефіцієнту страхового стажу — 0,25833 та заробітної плати з період 01 липня 1995 року по 30 листопада 2001 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати — 0,28034. Станом на 01 березня 2025 року розмір пенсії становить 3 038,00 грн, а саме:- 645,54 грн - основний розмір пенсії (8 913,83 грн х 0,25833 х 0,28034, де 8 913,83 грн. - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, збільшений на коефіцієнти підвищення, визначені Постановами Кабінету Міністрів України (3 764,40 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115);- 1 387,54 грн - доплата при неповному стажі ст. 28 ч.ч.3 ;- 100,85 грн — підвищення ч.1 ст. 29;- 135,00 грн - щомісячна доплата до пенсії з 01 березня 2022 року відповідно до п.4 Постанови №118;- 92,07 грн - доплата до мінімальної пенсійної виплати (2 361 грн.) – 677,00 грн — доплата особам яким не виповнилось 70 років (п.7 Постанови №209). Отже, пенсія позивача, нараховується і виплачується відповідно до норм чинного законодавства. Зокрема, у березні 2025 року здійснено автоматичний її перерахунок відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" (далі – Постанова №209). З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо зобов`язання Відповідача скасування всіх змін, внесених до ЕПС в режимі "макетної обробки", скасування результатів розрахунків пенсії, (протоколів/розрахунків), застосування до Позивачки загальний, порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або "макетного" втручання в електронну пенсійну справу та включення ОСОБА_1 до кола осіб, яким проводять індексацію, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства є безпідставними та необґрунтованими.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Херсонській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунків пенсії, у тому числі не встановлення індексацій, доплат та надбавок до пенсії, та не проведення масових перерахунків, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату поточної пенсії та пенсії за період з 14 березня 2019 рік ОСОБА_1 на підставі документів в пенсійній справі, з урахуванням її осучаснення, відповідно до ст. 27, 28 та ч.ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 №251 та від 20 лютого 2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУПФ України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн. 
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області:
- у 2019 році при перерахунку пенсій застосовувався показник середньої заробітної плати станом на 01 жовтня 2017 року, який складав 3 764,40 грн., він підлягав збільшенню на коефіцієнт 1,17, визначений п.2 Порядку №124; з урахуванням цього, при перерахунку пенсій у 2019 році застосовувався показник середньої заробітної плати 4 404,35 грн. (3 764,40 х 1,17); у 2020 році коефіцієнт підвищення складав 1,11, що визначений п.2 Постанови №251, з урахуванням цього, при перерахунку пенсій у 2020 році застосовувався показник середньої заробітної плати 4 888,83 грн. (4 404,35 х 1,11); у 2021 році п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2021 році" від 22 лютого 2021 року №127 (далі – Постанова №127) передбачений коефіцієнт 1,11, відтак розрахований з метою індексації пенсії показник середньої заробітної плати становив 5 426,60 грн (4 888,83 х 1,11); аналогічно, у 2022 році п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16 лютого 2022 року №118 (далі – Постанова №118) передбачав коефіцієнт 1,14, тому розрахований з метою індексації пенсії показник середньої заробітної плати становив 6 186,32 грн (5 426,60 х 1,14). У 2023 році п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", від 24 лютого 2023 року №168 (далі – Постанова №168) передбачений коефіцієнт 1,197, відтак розрахований з метою індексації пенсії показник середньої заробітної плати становив 7 405,03 грн (6 186,32 х 1,197);
- пенсію ОСОБА_1 призначено з 14 березня 2019 року; відповідно до ст. 40 Закону №1058-ІV, під час призначення пенсії для розрахунку її розміру застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, 6 188,89 грн/ - за 2016-2018 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), враховуючи зазначене, пенсія позивача не підлягала індексації у 2020, 2021, 2022 роках оскільки, розрахований з метою індексації пенсії показник середньої заробітної плати у зазначені роки є меншим ніж той, що застосовано під час призначення пенсії (6 188,89 грн);
- пенсія ОСОБА_1 на сьогодні виплачується у відповідності до норм чинного законодавства, проте, судом першої інстанції вищезазначене не прийнято до уваги, не досліджено протоколи перерахунків пенсії позивач доданих до матеріалів справи, не взято до уваги те, що дане питання вже досліджувалось на стадії виконання рішення суду по справі №540/2211/19, як Одеським окружним адміністративним судом так і апеляційною інстанцією;
- при цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок її пенсії починаючи з 2019 року з врахуванням масових перерахунків, надбавок та доплат, та в розмірі на день поновлення виплати, в той же час, відповідач наголошує, що пенсія позивач призначена з 2019 року та перераховувалась у відповідності до положень ст. 42 Закону №1058-ІV та постанов Кабінету Міністрів України якими регламентовано питання проведення індексації пенсій, крім того, чинним законодавством не передбачено застосування нормативно-правових актів, які прийняті в 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роках, до правовідносин які виникли в 2019 році;
- Постанови Кабінету Міністрів України якими встановлено порядок та коефіцієнт індексацій пенсій не мають ретроспективної дії у часі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 :
- позивач з 14 березня 2019 року фактично отримувала пенсію в заниженому розмірі, без урахування обов`язкових індексацій, що рівнозначно затримці виплати частини належного грошового доходу, отже, відмова суду у зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів є прямим порушенням норм матеріального права та практики Верховного Суду;
- суд першої інстанції фактично встановив протиправність дій відповідача щодо невключення пенсії позивача до масових перерахунків та індексації, однак безпідставно відмовив у задоволенні вимог про виплату компенсації втрати частини доходів;
- пенсія є майном, недоотримана пенсія позивача, в розмірі, що відповідає законодавству, є втраченим майном, відповідач, який завдав шкоди цьому майну, зобов`язаний відшкодувати її в натурі, відповідно до реальної вартості, або ж компенсувати завдані збитки у вигляді вартості недоотриманого майна – пенсії, в розмірі, що відповідає закону;
- станом на день подання цього позову відповідач так і не розпочав виплату пенсії позивачу в порядку, в розміру та у способі відповідно до закону, позивач, має ту саму певну ознаку в розумінні ст. 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", а саме – він громадянин України єврейського походження, що виїхав на постійне місце проживання за кордон до Ізраїлю, та був незаконно позбавлений пенсії у зв`язку з виїздом; його право на пенсію було поновлено внаслідок скасування дискримінаційних норм Закону №1058-ІV рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009, але його, як і інших членів дискримінованої групи, було протиправно виключено з кола осіб, яким відповідач проводить масові перерахунки пенсій відповідно до Закону 1058-ІV;
- крім того, з метою відновлення своїх прав апелянт вважає, що це має відбутися шляхом зобов`язання розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
- позивач стверджує, що відповідачем завдано їй моральну шкоду у вигляді страждань і принижень, яких він зазнав через запровадження дискримінаційного ставлення, ці страждання включають болі, душевні муки, тривогу через невизначеність, страх втрати майна – пенсії в належному розмірі, а також постійне занепокоєння з цього приводу; тривала невизначеність та несправедливість ситуації, принижують позивача, призводять до стресу, розчарування та негативних переживань, всі ці емоції посилюються через вік позивача та стан його здоров`я;
- згідно з ч.1 ст. 87 Закону України "Про адміністративну процедуру" розрахунок має відповідати закону, чинному на момент прийняття рішення, тобто законодавству, чинному на момент фактичної виплати, тобто пенсія за минулий час підлягає розрахунку за тими самими правилами, що й поточна, а майнова шкода у вигляді недоотриманої пенсії за період з 14 березня 2019 року по 16 січня 2025 року (70 місяців) становить: (3 370 грн. * 70 місяців) = 235 900 грн.; враховуючи, що для повного відновлення порушеного права позивача розрахунок збитків має бути здійснений не на день подачі позову, а на день фактичної виплати пенсії на виконання судового рішення, апелянт просить зобов`язати відповідача включити позивача в коло осіб, яким відповідач проводить масові перерахунки та провести перерахунок пенсії з урахуванням ст.ст. 27, 28, 42 та п.п.4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та Постановам №251 та №124 в редакції законодавства дійсного на момент фактичної виплати на виконання судового рішення, за винятком майнової шкоди на момент подання позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області та ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУПФ України в Херсонській області.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року по справі №540/2211/19 ГУПФ України в Херсонській області зобов`язано призначити та виплатити пенсію з 14 березня 2019 року, у розмірі відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), з проведенням індексації, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 скасовано в частині зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області проведення нарахування пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року – залишено без змін.
На виконання судового рішення позивачу призначено пенсію з 14 березня 2019 року, проте відповідно до розрахунку пенсії в графі Особливості вказано; "не підлягають МП, признач.ч.за ріш. суду в тверд. розм.; призначення за рішенням суду - з 14 березня 2019 по довічно".
Позивач вважав, що відповідач по відношенню до неї допустив протиправні дії внаслідок запровадження окремого порядку виплати пенсії, не передбаченого Законом №1058-ІV, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду знову з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії на виконання рішення суду повинен був автоматично розрахувати пенсію позивача за матеріалами пенсійної справи, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму у відповідному році, з урахуванням масових перерахунків згідно з постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до Порядку №124 на виконання ч.ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV. Водночас, відповідачем всупереч вказаним нормам законодавства не було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом України. Таким чином, перерахунок пенсій повинен здійснюватися автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач отримав право на поновлення пенсії за віком, відтак відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.
Суд першої інстанції зазначив, що доводи представника позивача про дискримінацію по відношенню до позивача, не знайшли свого підтвердження відповідно позовні вимоги про визнання дій такими, що містять ознаки дискримінації, не підлягають задоволенню, оскільки за результатами розгляду справи судом не встановлено ознак дискримінації позивачки.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ЦК України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Постанови Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20 лютого 2019 року №124.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Щодо доводів апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області про відсутність у позивача права на перерахунок поточної пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 2 ст. 5 Закону №1058-IV визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.
Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Умови призначення та розмір пенсії за віком визначено статтями 26, 27 Закону №1058-IV. В свою чергу, статтею 28 Закону №1058-IV врегульовано мінімальний розмір пенсії за віком.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Відповідно ч.ч.1, 3 ст. 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Для пенсій, призначених після 01 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Відповідно ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV з 01 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
Частинами 1, 2 ст. 42 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі – Закон №2148-VІІІ) було виключено ч.1 ст. 42 Закону №1058-IV та викладено у новій редакції ч.2 ст. 42 цього Закону.
Зокрема, положеннями абз.абз.1, 2 ч.2 ст. 42 Закону №1058-IV (в редакції від 11 жовтня 2017 року) було установлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Вказаним Законом України від 03 жовтня 2017 №2148-VIII було доповнено статтю 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 №1282-XII частиною 5, якою визначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Законом України від 15 лютого 2022 №2040-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства" було внесено зміни, серед іншого, до абза.1 ч.2 ст. 42 Закону №1058-IV та передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 01 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Одночасно Законом України від 15 лютого 2022 року №2040-IX було викладено у новій редакції ч.5 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та установлено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абз.абз.2, 3 ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Колегія суддів зазначає, що протягом всього періоду наявності спірних правовідносин у цій справі, починаючи з 05 листопада 2015 року, норми Закону №1058-IV у тій чи іншій редакції передбачали перерахунок раніше призначених пенсій з метою забезпечення індексації пенсії.
Крім індексації пенсії, передбаченої ч.1 ст. 42 Закон №1058-ІV, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.
Розділ XV Закону №1058-ІV доповнено п.4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03 жовтня 2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Також Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20 лютого 2019 року №124 (далі – Постанова №124) установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20 лютого 2019 року №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV (далі – Порядок №124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до ч.ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV.
01 квітня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", згідно п.п.1, 2 якої у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році" №127 від 22 лютого 2021 року (далі – Постанова №127), якою установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.
У 2022 році відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16 лютого 2022 року №118 (далі – Постанова №118) перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.
Кабінетом Міністрів України у 2023 році також прийнято постанову "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" від 24 лютого 2023 року №168 (далі – Постанова №, пунктом першим якої установлено, що з 01 березня 2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 №185 установлено, що з 1 березня 2024 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яких враховується для обчислення пенсії у розмірі (7405,03*1,0796=7 994,47).
Враховуючи вищенаведені правові норми діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що перерахунок пенсії на виконання рішення суду повинен був автоматично розрахувати пенсію позивача за матеріалами пенсійної справи, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму у відповідному році, з урахуванням масових перерахунків згідно з постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до Порядку №124 на виконання ч.2 ст. 42 Закону №1058-ІV.
Колегія суддів Водночас, відповідачем всупереч вказаним нормам законодавства не було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом України.
Як встановлено судом на виконання судового рішення від 11 грудня 2019 року по справі №540/2211/19 позивачу призначено пенсію з 14 березня 2019 року, проте відповідно до протоколу розрахунку пенсії в графі Особливості вказано; "не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм.; призначення за рішенням суду - з 14 березня 2019 по довічно".
При цьому, застосовуючи до пенсійних виплат позивача в графі "Особливості" позначку "не підлягає масовому перерахунку, призначені за рішенням суду в твердому розмірі", відповідачем на підтвердження своїх дій не надано рішення суду, згідно якого відповідача зобов`язано призначити пенсію позивачу в твердому розмірі.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вирішуючи питання про поновлення нарахування та виплати позивачу пенсії з 14 березня 2019, відповідач зобов`язаний був розрахувати пенсію позивача відповідно до положень Закону №1058-ІV, в т.ч., враховуючи заробітну плату (дохід) позивача, розмір стажу (коефіцієнт стажу), тощо, а також в обов`язковому порядку врахувати усі зміни у законодавстві України, які були спрямовані на проведення перерахунків та підвищення пенсій громадянам України.
Колегія суддів зазначає, що після поновлення позивачу виплати пенсії, перерахунок пенсії у відповідності до вимог п.4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та щорічна індексація пенсії передбачена статтею 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачу не здійснювалася.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що перерахунок пенсій повинен здійснюватися автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на поновлення пенсії за віком з проведенням позивачем послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.
Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача негайно усунути виявлену дискримінацію шляхом: скасування всіх змін, внесених відповідачем до електронної пенсійної справи позивача в режимі "макетної обробки", як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством та відновлення попередніх значень.
За результатами розгляду справи судом не встановлено ознак дискримінації позивача, відтак, ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивача, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, колегія суддів акцентує увагу, що вказані дії не входять до функціональних повноважень та компетенції саме відповідача, у зв`язку з чим, вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині проведення виплати пенсії з компенсацією втрати частини грошових доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком №159.
Згідно з нормами ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
У відповідності ст. 3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За приписами ст. 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (далі – Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.
Згідно п.3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №129, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а дійшов правового висновку про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі №134/87/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №140/1547/19.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не нарахований та не виплачений дохід у вигляді пенсійних виплат, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів є передчасними, а відтак правові підстави для їх задоволення відсутні.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України) (п.57).
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Поняття доказів наведено у ст. 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст. 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
Враховуючи вищезазначені правові норми, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
Колегія суддів вказує на те, що ОСОБА_1 , зазначаючи про моральні страждання, не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цього факту з діями відповідача.
Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційних скарг зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.