П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ

Справа №753/12644/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/488/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 10 грудня 2024 року в м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафу,

В С Т А Н О В И В

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму штрафних санкцій в розмірі 200000 (двісті тисяч) доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення та суму коштів в розмірі 5274800 (п`ять мільйонів двісті сімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень, що разом становлять розмір штрафної санкції, яка визначена п.4.2.3. попереднього договору від 16 травня 2019 року та судові витрат (т.1 а.с.2-12).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 травня 2019 року між нею та відповідачем через уповноважених ними представників був укладений попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А.В. за реєстровим № 1085, за умовами якого вони зобов`язалися до 20 жовтня 2019 року, укласти договори купівлі-продажу (основні договори) нерухомого майна, а саме житлового будинку та п`яти земельних ділянок, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт. Козин. Продаж зазначених об`єктів нерухомого майна мав бути вчинений за домовленістю сторін в національній валюті України в сумі еквівалентній 2000000 (два мільйони) доларів США. Проте у вказаний строк основні договори купівлі-продажу вказаних об`єктів не були укладені через відмову відповідача. А тому відповідач має сплатити позивачу суми обумовлені п. 3.1.1. та п. 4.2.3 попереднього договору.
В заяві від 10 грудня 2024 року заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму штрафних санкцій в розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення, як розмір штрафної санкції, яка визначена п.4.2.3. попереднього договору від 16 травня 2019 року та судові витрати. Ця заява мотивована тим, що Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у справі №372/3773/20 скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми авансу в розмірі 5274800 грн та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Цим судовим рішенням встановлена відсутність порушень пунктів 2.1.7. та п. 2.1.8. попереднього договору з боку позивача, та наявність порушення пункту 3.1.2 попереднього договору відповідачем. Тобто вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач безпідставно ухилявся від виконання своїх обов`язків за попереднім договором і наслідком таких дій стало не укладення основних договорів.
З урахуванням зазначеного позивач вважає, що відповідач має відшкодувати їй збитки, завдані відмовою від укладення основних договорів, які передбачені пунктом 4.2.3 попереднього договору у вигляді штрафу у розмірі 20% від ціни договору (т.1 а.с.111-114).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 про стягнення штрафу - задоволено частково.
Стягнуто з громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді штрафу у сумі еквівалентній (чотириста тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, а також судовий збір у сумі 15140,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що у даній справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання зі сплати штрафних санкцій. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.
Стягнення штрафу за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь стягувача в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти у вигляді штрафу у сумі еквівалентній 400000 (чотириста тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

Не погодився із вказаним рішенням відповідач ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він зазначає про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує на те, що для спірних відносин, в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, застосовується спеціальна позовна давність в один рік, оскільки така встановлена до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи те, що позивачем заявлені позовні вимого саме стосовно штрафу по Договору, то до даних правовідносин застосовується позовна давність в один рік, яка сплила 21 жовтня 2020 року. також вказує, що на момент звернення сплив і строк загальної позовної давності.
Представник вказує, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи та не брав участі у судовому розгляді у суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи, а тому відповідач має беззаперечне право на застосування строків позовної давності під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, про що заявляється відповідна заява у прохальній частині апеляційної скарги.
Представник зазначає, що 10 грудня 2024 року, тобто в день ухвалення рішення, до справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, однак підготовче засідання у даній справі закінчено 07 листопада 2024 року, а тому вказана заява позивача про збільшення позовних вимог мала бути залишена судом без розгляду.
Крім того, приймаючи оскаржуване рішення суд зазначив про стягнення з відповідача суми штрафу в доларах США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, чого не просив позивач а ні у позовній заяві, а ні в заяві про збільшення позовних вимог. У вказаних процесуальних документах позивача зазначено прохання про стягнення суми штрафу в доларах США на дату ухвалення судового рішення. Тобто, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, а саме в резолютивній частині оскаржуваного рішення присудив позивачу суму штрафу на день виконання рішення, чого позивач взагалі не заявляв.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції. Застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача. 

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Попов Р.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.
Позивач повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, проте в судове засідання не з`явилась.
На стадії апеляційного перегляду справи було заявлено клопотання про заміну позивача у справі та суду був наданий у копії договір укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 лютого 2025 року у м. Оріуела, Аліканте, Іспанія, про заміну сторони у попередньому договорі. В умовах цього договору вказано, що у порядку та умовах, визначених цим Договором, Новий кредитор ( ОСОБА_3 ) замінює Первісного кредитора у Попередньому договорі купівлі-продажу від 16 травня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А.В. за реєстровим № 1085 (п.2.1.). Новий кредитор замінює Первісного кредитора у Попередньому договорі та набуває всіх прав щодо зобов`язання з моменту підписання цього договору та передачі документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, якає важливою для їх здійснення (п.2.2.). Новий кредитор набуває усіх прав Первісного кредитора за Попереднім договором, що існували на момент укладення Попереднього договору та які виникли в ході його виконання, в тому числі право стягнення з боржника (ОСОБА_1) будь-яких грошових коштів (пені, штрафів тощо), які можуть бути стягнуті згідно умов Попереднього договору. (т.1 а.с.178-191,200-222)
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 29 жовтня 2025 року допущено до участі у справі ОСОБА_3 , в особі представника - адвоката Кенц Р.І. З огляду на специфіку спірних правовідносин оцінка договору про заміну сторони у Попередньому договорі на стадії вирішення клопотання не вбачається можливою, а тому здійснюється разом з оцінкою спірних правовідносин. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвоката Кенц Р.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 09 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження в підготовче судове засідання на 10 жовтня 2024 року (т.1 а.с.55-57).
Про призначений на 10 жовтня 2024 року розгляд справи відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом першої інстанції за поштовою адресою зареєстрованого місця проживання в Україні: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.54,58). Дані про вручення або про причини невручення цього поштового повідомлення в матеріалах справи відсутні.
Згідно з протоколом судового засідання від 10 жовтня 2024 року суд на місця ухвалив відкласти розгляд справи на 07 листопада 2024 року о 10.00 год (т.1 а.с.93)
Про призначений на 07 листопада 2024 року розгляд справи відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом першої інстанції за поштовою адресою зареєстрованого місця проживання в Україні: АДРЕСА_1 та за даними поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою (т.1 а.с.96,98). 
Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10 грудня 2024 року о 09.00 год.(т.1 а.с.102-103).
Про призначений на 10 грудня 2024 року розгляд справи відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом першої інстанції за поштовою адресою зареєстрованого місця проживання в Україні: АДРЕСА_1 та за даними поштового відділення відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання (т.1 а.с.104,110). 
10 грудня 2024 року стороною позивача в особі адвоката Кенц Р.І. була подана заява про збільшення позовних вимог та клопотання про долучення доказів, а саме копії постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 372/3773/20 (т.1 а.с.111-129).
Згідно з протоколом судового засідання від 10 грудня 2024 року сторони в судове засідання не з`явились, судом здійснений розгляд справи за відсутності сторін та ухвалено рішення. 

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового розгляду.
Так, Велика Палата Верховного Суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 466/5632/14-ц та інших.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить, що про судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року, в якому ухвалене рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 не був повідомлений належним чином, оскільки повернення судового поштового відділення відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання в силу вимог процесуального закону не є датою вручення.
Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, що він посилається на це в доводах апеляційної скарги, що вказане порушення вважається порушенням принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про наявність обов`язкової підстави для його скасування та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Наступним процесуальним питанням, про яке вказано в апеляційній скарзі стороною відповідача є питання щодо прийняття судом першої інстанції заяви про збільшення позовних вимог.
Так, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафних санкцій в розмірі 200000 (двісті тисяч) доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення та суму коштів в розмірі 5274800 (п`ять мільйонів двісті сімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень, що разом становлять розмір штрафної санкції, яка визначена п.4.2.3. попереднього договору від 16 травня 2019 року та судові витрат (т.1 а.с.2-12).
Як вже вказано вище, ухвалою суду першої інстанції від 09 липня 2024 року було відкрито провадження у справі, а ухвалою суду від 07 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання (т.1 а.с. 55-57,102-103).
В заяві від 10 грудня 2024 року заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму штрафних санкцій в розмірі 400000 (чотириста тисяч) доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення судового рішення, як розмір штрафної санкції, яка визначена п.4.2.3. попереднього договору від 16 травня 2019 року та судові витрати (т.1 а.с.111-114). До цієї заяви надані дані про направлення її копії засобами поштового зв`язку стороні відповідача (т.1 а.с.115).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
В порядку визначеному п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У ч. 3 ст.49 ЦПК України вказано, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Згідно з ч.2 ст.222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Отже, виходячи з наведених норм процесуального закону, під час подання такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Процесуальний строк може бути поновлений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена не залежними від особи обставинами.
Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про збільшення позовних вимог представник позивача звернувся до суду після закінчення підготовчого судового засідання, тобто з пропуском строків, встановлених ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що таке збільшення стосувалось розміру, який підлягає стягненню з відповідача, доповнено підстави позову посиланням на постанову Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 372/3773/20, предмет позову залишився незмінним в частині стягнення штрафу за умовами п. 4.2.3 попереднього договору, але виключено посилання на стягнення суми передбаченої п. 3.1.1. попереднього договору. Однак разом із цією заявою позивач не подав клопотання про поновлення процесуального строку для подання такої заяви, а просив про повернення до стадії підготовчого провадження.
З матеріалів справи не вбачається вчинення судом першої інстанції процесуальних дій щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог, повернення до стадії підготовчого судового засідання проведено не було, а 10 грудня 2024 року судом ухвалено рішення, з текст якого вказує на фактичне прийняття судом першої інстанції заяви про збільшення позовних вимог. 
Таким чином слід погодитись з доводами апеляційної скарги відповідача щодо допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права при прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. Проте враховуючи, що судом першої інстанції ці вимоги прийняті та розглянуті, апеляційний суд, в порядку визначеному ст. 367 ЦПК України, здійснює розгляд справи в межах визначених судом першої інстанції, з метою забезпечення визначеності у правовідносинах між сторонами у справі.

По суті спірних правовідносин судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в інтересах яких діяли уповноважені представники, був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А. В., зареєстрований у реєстрі за № 1085.
Відповідно до пункту 1.1 цього договору сторони в особі представників зобов`язалися у майбутньому, до 20 жовтня 2019 року, укласти на умовах, встановлених цим договором, договори купівлі-продажу (основні договори) наступного нерухомого майна (об`єктів):
1) житлового будинку загальною площею 448,4 кв. м, житловою площею 247,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 з, з відповідними надвірними побудовами, до складової частини якого входять: житловий будинок, А; басейн, Б; господарський блок, В; будинок охорони, Г;
2) земельної ділянки площею 0,0979 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:04:004:0216, на якій розташований вказаний житловий будинок;
3) земельної ділянки площею 0,2634 га за адресою: АДРЕСА_2 з, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:04:004:0237;
4) земельної ділянки площею 0,1117 га за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, житловий масив « Козинський», цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:04:004:0270;
5) земельної ділянки площею 0,0712 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, житловий масив « Козинський», цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:04:004:0260;
6) земельної ділянки площею 0,1021 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, житловий масив « Козинський», цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:04:004:0154.
Пунктом 2.1.1 попереднього договору сторони дійшли згоди, що основні договори щодо усіх об`єктів нерухомого майна, описаних у пункті 1.1 цього договору, підлягають укладенню та нотаріальному посвідченню до 20 жовтня 2019 року.
Продаж зазначених земельних ділянок та житлового будинку вчинятиметься за домовленістю сторін у національній валюті України в сумі, що буде еквівалентна 2000000 (два мільйони) доларів США за курсом, встановленим НБУ на день укладення основних договорів. На день підписання попереднього договору зазначена сума відповідно до курсу НБУ становила 52748000 (п`ятдесят два мільйони сімсот сорок вісім тисяч ) гривень.
Відповідно до пункту 2.1.3 попереднього договору дана сума може бути змінена в гривневому еквіваленті на день проведення розрахунків та укладення основних договорів відповідно до змін курсу долара США, що буде встановлений НБУ на день проведення розрахунків та підписання основних договорів.
У п. 3.1.1. договору вказано, що до підписання попереднього договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_1 сплатив, а ОСОБА_2 прийняла грошову суму в розмірі 5274800 (п`ять мільйонів двісті сімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень, що еквівалентно 200000 (двісті тисяч) доларів США за курсом НБУ станом на день проведення розрахунків, авансового платежу.
Відповідно до пунктів 3.1.2 та 3.1.3 попереднього договору два платежі, що будуть еквівалентними 100000 (сто тисяч) доларів США кожний за курсом, встановленим НБУ на день проведення платежу в національній валюті України, повинні були бути сплачені відповідачем або його представником у строк до 24 травня 2019 року та 31 травня 2019 року у спосіб, не заборонений чинним законодавством України.
Решта суми в національній валюті України, що буде еквівалентна 1600000 (один мільйон шістсот тисяч) доларів США за курсом НБУ станом на день укладення основних договорів, мала бути сплачена відповідачем або його представником в день (або до дня) укладення та підписання основних договорів купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, проте не пізніше 20 жовтня 2019 року, шляхом перерахування безготівкових коштів на банківський рахунок позивачки, як продавця.
У п. 4 попереднього договору сторонами визначені правові наслідки порушення цього договору.
У п.4.2.1. вказано, що у разі відмови від укладення основних договорів до 20 жовтня 2019 року з вини Сторони-2 (ОСОБА_1), грошова сума вказана у п.3.1.1 яка вже сплачена, та сума грошових коштів яка буде сплачена в подальшому та зазначена у 3.1.2., 3.1.3., залишається у власності ОСОБА_2 в якості штрафної санкції, що складає 20% (двадцять відсотків) від загальної суми зобов`язання. У випадку настання обставин, встановлених у цьому пункті, зобов`язання сторін за цим договором припиняються.
У п.4.2.2. сторони домовились, що в разі невиконання, на умовах цього договору, Стороною- (ОСОБА_1) зобов`язань по сплаті грошових коштів у сумі, вказаній в п.3.1.2. цього договору у строк до 24травня 2019 року, авансовий платіж у розмірі, вказаному у п. 3.1.1. цього договору залишається у Сторони-1 ( ОСОБА_2 ) в якості штрафної санкції, що складає 10 % (десять відсотків) від загальної суми зобов`язання. У випадку настання обставин, встановлених у цьому пункті, зобов`язання сторін за цим договором припиняються.
У п.4.2.3. вказано, що у разі порушення істотних умов цього договору, або невиконання Стороною-1 ( ОСОБА_2 ) або Стороною-2 (ОСОБА_1) зобов`язань по укладенню основних договорів, до 20 жовтня 2019 року, зокрема, ухилення, відмова від їх укладення взагалі, розмір грошової суми, визначеної сумарно у п.3.1.1., у п.3.1.2. та 3.1.3 цього договору складає штрафну санкцію, що складає 20 % (двадцять відсотків) від загальної суми зобов`язання, яку сторона винна у порушенні зобов`язання за цим договором повинна сплатити іншій стороні. У випадку настання обставин, встановлених у цьому пункті, зобов`язання сторін за цим договором припиняються. 
Сторонами визнано, що основні договори купівлі-продажу до 20 жовтня 2019 року і станом на час розгляду справи укладені не були.
Спір між сторонами з приводу невиконання умов попереднього договору був предметом розгляду суду за ініціативою ОСОБА_1.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року у справі №372/3773/20, був частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , стягнуто з останньої на його користь 5274800,00 грн авансу. В частині стягнення штрафних санкцій було відмовлено (т.1 а.с.36-40).
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №372/3773/20 постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року було залишено без змін. Проте постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року ухвалені судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у вказаній справі, рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми авансу в розмірі 5274800 грн, а також в частині судового збору скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову. Аналізуючи умови попереднього договору у їх сукупності, апеляційний суд зробив висновок, що грошова сума в розмірі 5274800 грн, сплачена позивачем відповідачу до підписання попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, про що зазначено в п. 3.1 договору, слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. (т.1 а.с.41-48).
Постановою Верховного суду від 29 жовтня 2024 року у справі 372/3773/20 постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишено без змін. Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд, враховуючи умови попереднього договору, передбачені підпунктом 4.2.2, наявність в умовах зустрічних зобов`язань, зокрема права відповідача на застосування до позивача відповідальності у виді штрафу в повному розмірі авансового платежу, у зв`язку з невиконанням позивачем обов`язку з перерахування платежу в розмірі 100000 (сто тисяч) доларів США до 24 травня 2019 року, дійшов правильного висновку, що немає підстав для повернення забезпечувального платежу та відмовив у задоволенні позову.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
В порядку визначеному ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. 
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
В порядку визначеному п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами 16 травня 2019 року був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був нотаріально посвідчений, що відповідає вимогам ЦК України.
У цьому договорі сторони дійшли згоди, що основні договори щодо усіх об`єктів нерухомого майна, підлягають укладенню та нотаріальному посвідченню до 20 жовтня 2019 року. 
За умовами п.3.1.1. попереднього договору та це встановлено судами у справі №372/3773/20 відповідач сплатив позивачу обумовлену суму грошових коштів в розмірі 100000 (ста тисяч) доларів США. Інші суми обумовлені у п.п. 3.1.2., 3.1.3 суми сплачені не були та в подальшому основні договори купівлі-продажу укладені не були, що визнано сторонами в ході розгляду справи.
У п. 4 попереднього договору сторонами визначені правові наслідки порушення цього договору у вигляді різних розмірів штрафу.
Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.
Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій
З остаточного судового рішення у справі №372/3773/20 вбачається, що до відповідача застосована міра відповідальності передбачена п. 4.2.2. попереднього договору, відмовлено відповідачу у заявленій вимозі до позивача про стягнення суми авансу, тим самим залишивши передані кошти у власності позивача, як штрафу за умовами договору, що складає 10 % (десять відсотків) від загальної суми зобов`язання.
У справі, що переглядається позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми штрафу на підставі п.4.2.3. попереднього договору у розмірі 20 % (двадцять відсотків) від загальної суми зобов`язання, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по укладенню основних договорів, до 20 жовтня 2019 року.
Поряд з цим у п.4.2.2. попереднього договору вказано, що у випадку настання обставин, встановлених у цьому пункті, зобов`язання сторін за цим договором припиняються.
Виходячи з положень ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється, зокрема, на підставах встановлених договором. 
Оскільки зміст зобов`язання становлять права та обов`язки його учасників, припиненням зобов`язань є припинення зазначених прав та обов`язків. При припиненні зобов`язання останнє перестає існувати, і його учасників більше не пов`язують ті права та обов`язки, які раніше з нього випливали. Це означає, зокрема, що кредитор більше не має права пред`являти до боржника будь-які вимоги, які випивають із цього зобов`язання.
Враховуючи встановлені у справі №372/3773/20 обставини настання обставин встановлених у п. 4.2.2. попереднього договору, та виходячи із положень цього ж пункту зобов`язання сторін за цим договором припинилися. При цьому застосована конструкція вказує на те, що зобов`язання припинились в цілому. У зв`язку з цим учасників справи більше не пов`язують ті права та обов`язки, які випливали з до переднього договору, відповідно відсутні правові підстави для застосування положень п.4.2.3. попереднього договору та пред`явлення вимоги про стягнення штрафу обумовленого у зобов`язанні, що припинено.
Крім того внаслідок відсутності укладення основного договору, на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, що також вказує на відсутність права вимоги у позивача. 
Припинення зобов`язання також означає, що сторони не можуть відступити свої права та обов`язки у встановленому порядку третім особам. А тому відсутні правові підстави для здійснення заміни сторони позивача у вказаній справі. 

В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказано про застування наслідків пропуску строку позовної даності, як загального, так і спеціального.
Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Велика Палата Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц вказала на те, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.
Під час розгляду цивільної справи відповідачем до ухвалення рішення судом першої інстанції не була подана відповідна заява, проте апеляційним судом встановлені обставини неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи судом, тому він має право на звернення з такою заявою в апеляційному суді.
Поряд з цим застосування наслідків пропуску строку позовної давності у виді відмови у позові є самостійною підставою і застосовуються у разі обґрунтованості заявлених позовних вимог. У справі, що переглядається апеляційним судом заявлені позовні визнані необґрунтованими, а тому правові підстави для застосування відповідних наслідків відсутні.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження, вони спростовують правильність висновків суду першої інстанцій, вказують на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
В порядку визначеному ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

У зв`язку з наявністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені відповідачем судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом підлягають компенсації.
При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачена сума судового збору в розмірі 18168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) гривень, які підлягають стягненню з позивача на його користь в порядку компенсації судових витрат. Про інші витрати суду заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення штрафу - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 18168,00 грн.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 квітня 2026 року.