Номер провадження: 22-ц/813/645/26 
Справа № 497/2964/24
Головуючий у першій інстанції Кирилюк І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.03.2024 року Товариство уклало з ОСОБА_1 договір №491565-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 22000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Оскільки ОСОБА_1 порушила умови договору, ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, заборгованість у встановленому у договорі порядку не погашає, ТОВ «Бізнес позика» просить суд стягнути заборгованість у розмірі 95 552 грн 82 коп., з яких 22 000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 70 252 грн 82коп. заборгованість по процентам та 3 300 грн 00 коп. заборгованість за комісією.
Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса мешкання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) 86 680 (вісімдесят шість тисяч шістсот вісімдесят) грн заборгованості за кредитним договором № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса мешкання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) сплачений за подання позову до суду судовий збір у сумі 2 201 ( дві тисячі двісті одна) грн 81 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 рокузмінити в частині загальної суми задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з 86 680 грн на 95 552 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, призначене на 10.03.2026 року на 15:00 год. учасники справи не з`явилися.
Представник скаржника-позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» в апеляційній скарзі просив розглянути її без його присутності в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_1 про причини неяки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи або про участь в судовому засіданні в режимі відеконференції не подавала. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 10.03.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов частково, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 86 680 грн заборгованості за кредитним договором № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що:
- нарахування відповідачу передбаченого договором розміру процентів після погодженого сторонами строку, на який видавався кредит (16.08.2024 року включно) та спливу 7-денного строку, тобто з 25.08.2024 року не узгоджується з умовами договору та нормами ЦК України; 
- проценти за користування кредитом, який надавався ОСОБА_1 на умовах договору № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року і розмір яких мав відповідати максимальному розміру денної процентної ставки встановленої законом, не може перевищувати суму 61 380 грн.
Колегія суддів не може погодитися з усіма таким висновком і наведеним мотивуванням суду першої інстанції.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» є юридичною особою, яка має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами (свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи, ліцензіями, розпорядженнями, статутами). 
01 березня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 491565-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, надісланим на мобільний телефон останньої.
Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (далі - Правила).
Тип Кредиту. Кредит.
Строк кредиту: 24 тижнів.
Стандартна процента ставка: за Кредитом: в день 2,00000000 фіксована.
Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15138637, фіксована.
Комісія за надання Кредиту: 3 300 грн 
Загальний розмір наданого Кредиту: 22 000 грн.
Термін дії Договору: до 16.08.2024 року.
Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 57 240 грн.
Загальні витрати за Кредитом 35 240 грн.;
Орієнтовна річна процентна ставка 9 205,22 процентів.
Денна процентна ставка: 0,95 процентів. 
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: (ЗВСК (Загальні витрати за Кредитом) 35 240/ЗРК (загальний розмір Кредиту) 22 000)/строк кредитування 169 днів (24 тижні).
Цілі (мета) Кредиту, для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей Кредит є споживчим кредитом.
Відповідно до п. 3.2 договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. (стандартна – 2,0000000 або знижена - 15138637) Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний у додатку № 1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче.
Згідно з п. 3.2.1 Договору у разі, якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений у Додатку № 1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. Договору.
Відповідності до п. 3.2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів наведений п. 3.2.3 та Додатку № 1 (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає про строчка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів застосовуються правила нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.
Згідно з п. 3.2.4 Договору у випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного з наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника.
У відповідності до п. 3.2.5 Договору скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору. 
Відповідно до пункту 6.1. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов договору відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» та інших нормативно-правових актів законодавства України та цього Договору.
У відповідності до п. 7.16. договору № 491565-КС-001 від 0.03.2024 року невід`ємною частиною цього договору є додаток: № 1 таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки та додаток № 2 таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (графік платежів) розрахований за умови застосування стандартної процентної ставки за користування кредитом.
Відповідач, як позичальник, отримала до укладення договору про споживчий кредит інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, що підтверджується паспортом споживчого кредиту підписаним відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором UA1193 (а. с. 15-17).
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг, через платіжний сервіс «Planton» проведена транзакція, згідно з якою ТОВ «Бізнес позика» перерахувало ОСОБА_1 22 000 грн 00 коп. згідно договору № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року (зворот а. с. 45).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Бізнес позика», заборгованість ОСОБА_1 за договором № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року становить 95552 грн 82 коп., з яких 22 000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 70252 грн 82 коп. заборгованість по процентам та 3 300 грн 00 коп. заборгованість за комісією.
Колегія суддів виходить з такого.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав , встановлених ст. 11 цього кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є і боржник і кредитор.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до Закону України «Про споживне кредитування»:
- Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1-1 ч. 1 ст. 1);
- Кредитодавцем у розумінні зазначеного Закону є банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити (п. 7 ч. 1 ст. 1);
- Порядком споживчого кредитування передбачено, що кредитодавець встановлює можливість укладення договору про споживчий кредит на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (ч. 2 ст. 14).
Відповідно до Закону «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» такий договір може укладатися шляхом приєднання, коли він складається із індивідуальної і публічної частини договору (ст. 634 ЦК України, ч. 2 ст. 13 Закону «Про споживче кредитування», ч. 5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Колегія суддів зазначає, що на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
До позову позивачем додано паперові копії доказів укладення кредитного договору, перерахунку коштів тощо. 
У рішенні не відображено, що суд досліджував оригінали даних документів, а також інших документів в електронному вигляді, в якому вони складені сторонами.
Разом з тим справа розглянута судом першої інстанції в заочному порядку і відповідачем заява про перегляд заочного рішення з наведенням відповідних доводів не подавалась і, як слідство, судом першої інстанції не розглядалась.
Заочне рішення суду оскаржено до Одеського апеляційного суду позивачем в загальному порядку і такі обставини не є предметом апеляційної скарги позивача (кредитора).
Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості, останній виконаний станом на 26.11.2024 року, однак при цьому сума заявлена до стягнення - 95 552 грн 82 коп., з яких 22 000 грн 00 коп., заборгованість за тілом кредиту, 70 252 грн 82 коп., заборгованість по процентам та 3 300 грн 00 коп. заборгованість за комісією, розрахована на 16.08.2024 року включно і після цієї дати (дата спливу строку кредитування) фактично не змінювалась).
Тому в даному випадку наведені судом першої інстанції мотивування часткового задоволення заявлених вимог (зокрема в частині нарахованих кредитором процентів за користування кредитним договором) щодо відсутності підстав для нарахування процентів після спливу строку кредитування є неспроможними.
Що стосується наведених районним судом мотивувань про перевищення кредитором законодавчо врегульованої максимальної денної процентної ставки 1%, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У відповідності до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Договір кредитування, який є предметом спору у цій справі, укладений 01 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, тому у цих правовідносинах слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у чинній, на час їх виникнення, редакції.
Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Так відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15138637, фіксована.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями).
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5%; (з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року включно) - протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 року включно до 20.08.2024 року включно) - з 21.08.2024 року включно та надалі 1%.
Таким чином денна процентна ставка визначається за формулою, встановленою ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», де: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях.
Отже, як вірно зауважує скаржник, у даному випадку денна процентна ставка становить 0,95 процентів З РОЗРАХУНКУ: (35 240,00/22 000,00)/169 днів х 100% = 0,95.
У даному випадку апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за кредитом (які згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» при розрахунку денної процентної ставки складають значення показника формули ЗВСК) включаються:
- проценти по кредиту;
- комісії;
- інші витрати споживача.
Відтак, враховуючи встановлення в цій справі необхідності сплати позичальником комісії за умовами кредитного договору, відсотків по кредиту за пільговою ставкою 1,15138637, які включаються до складу загальних витрат по кредиту, що мають визначальну вагу при обчисленні денної процентної ставки за формулою згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», у даному випадку денна процентна ставка не перевищує визначені законодавством обмеження.
При цьому, пільгова ставка 1,15138637 за умовами ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення є меншою за максимальний розмір 1,5 з урахуванням обмежень, що діють з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року включно.
Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що кредитодавцем перевищений максимальний розмір денної процентної ставки, яка передбачена пунктом 5 доповненим редакцію статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Законом України 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року (далі – Закон № 3498-IX), з урахуванням п. 17 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.
Тому розрахунок, який доданий позивачем до позову, зокрема, в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами, відповідає умовам Договору та вимогам законодавства.
Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки споживач (відповідач по справі) не подавав апеляційну скаргу, то суд обмежений доводами апеляційної скарги іншої сторони.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах з викладенням їх в редакції цієї постанови апеляційного суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на положення ст. 370 ЦПК України, відповідно до якої: «якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.
За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи».
Тобто, відповідач не позбавлена права оскаржити рішення суду першої інстанції за тими доводами, які не були предметом розгляду апеляційної скарги поданої іншою стороною (позивачем) і апеляційний суд зобов`язаний розглянути таку скаргу в порядку ст. 370 ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку апеляційну скаргу задоволено частково та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі, внаслідок чого в порядку перерозподілу судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду оскаржено фактично у частині незадоволених процентів 8 872,82 грн (сума, в якій районний суд відмовив після перерахунку процентів за користування кредитом), які є складовою загальної суми заборгованості 95 552,82 грн, що становить 9,3% від загальної суми стягнення.
Тому, судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги становить 337,92 грн, в той час як скаржником сплачено 3 633,60 грн 
Апеляційний суд зазначає, що скаржником надміру сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 295,68 грн, які підлягають поверненню в порядку встановленому Законом.
Оскільки апеляційним судом внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 337,92 грн підлягає стягненню з відповідача, що всього становить 2 760,32 грн (2 422,40 + 337,92).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» – задовольнити частково.
Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 року – змінити.
Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Викласти резолютивну частину рішення наступним чином:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 491565-КС-001 від 01.03.2024 року у розмірі 95 552,82 гривень».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 30.03.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова