Справа № 291/1563/25
Провадження №2/291/184/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді – Федорчук І.В.,
за участю секретаря судового засідання – Герасимчук Н. П.
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі судових засідань Ружинського районного суду Житомирської області цивільну справу №291/1563/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №1002211337001 від 29.07.2024 в розмірі 250453,30 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між банком та ОСОБА_1 29.07.2024 був укладений кредитний договір №1002211337001, за яким позичальнику видано кредит у сумі 200000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.10.2025 складає 250453,30 грн, з яких: 188702,69 грн заборгованість за кредитом; 20,45 грн заборгованість процентами; 61730,16 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Враховуючи вищенаведене просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості та судові витрати.
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання.
Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 29.07.2024 ОСОБА_1 підписав заяву №1002211337001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший український міжнародний банк» та Паспорта споживчого кредиту. Підпис відповідачем здійснено власноруч у відділенні банку.
Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «Перший український міжнародний банк» www.pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що мають бути надані в процесі обслуговування ( з урахуванням всіх змін), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).
Згідно умов договору відповідачу безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок) надається кредит у сумі 200000 грн. строком 24 місяці. Розмір процентної ставки 0,010% річних. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22 %., яка нараховується щомісячно від суми споживчого кредиту. Сторони також погодили ануїтетну схему повернення кредиту та встановили графіки платежів (а.с.9-10).
Відповідно до платіжної інструкції № TR.82685562.74686.8810 від 29 липня 2024 року АТ "Перший Український Міжнародний Банк" перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 200000,00 грн. за договором №1002211337001 від 29.04.2024 року (а.с.23).
Із наданого суду розрахунку заборгованості за договором №1002211337001 від 29.07.2024, укладеного між АТ «Перший український міжнародний банк» та клієнтом ОСОБА_1 встановлено, що останній станом на 30.10.2025 має заборгованість 250453,30 грн, яка складається з наступного:
188702.69 грн. – заборгованість по сумі кредиту;
20.45 грн. – заборгованість по процентам;
61730.16 грн. - заборгованість по комісії (а.с.24-25).
З долученої до матеріалів справи виписки по особовому рахунку, убачається, що відповідач вчиняв операції, кредитними коштами користувався (а.с. звор. 25-26).
Факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується. Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи не оспорена та не спростована.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладання суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обовязки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами.
Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
Як зазначалося вище, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача прострочені платежі за тілом кредиту - 188702,69 грн, суми заборгованості за процентами - 20,45 грн.
Судом установлено, що свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №1002211337001 від 29.07.2024 АТ «Перший український міжнародний банк» виконало у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією, щодо здійснення переказу грошових коштів.
Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості, доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 188702,69 грн матеріали справи не містять, тому, вимоги про їх стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованість за комісією, суд зазначає таке.
Нарахування заборгованості за комісією в розмірі 61730,16 грн позивачем здійснено відповідно до п.5. Заяви №1002211337001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Разом з тим, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.
Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17).
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивач не мав права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, а тому нарахована позивачем комісія в сумі: 61730,16 грн. є супутньою послугою, що супроводжує кредит і її компенсація за рахунок відповідача є незаконною.
Доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача будь-яких кредитних зобов`язань перед кредитором стороною відповідача суду не надано.
Суд вважає, що особа має повертати отримане за договором у розмірі визначеному сторонами цього договору.
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.
З огляду на наведене, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Оскільки відповідач свої зобов`язання за Договором №1002211337001 від 29.07.2024, не виконав у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 188702,69 грн, та за процентами в розмірі 20,45 грн., загальною сумою - 188723,14 грн, необхідно стягнути в користь позивача. В той час, як позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 61730,16 грн суд вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн.
Враховуючи те, що позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнувши їх із ОСОБА_1 у розмірі 1825,15 грн. (2422,40 х 188702,69 /250453,30).
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за Договором №1002211337001 від 29.07.2024 у розмірі 188723 (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот двадцять три) гривні 14 (чотирнадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) гривень 15 (п`ятнадцять ) копійок.
У задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони справи: 
позивач: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: вул.Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 26 лютого 2026 року.

Суддя І.В. Федорчук