ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року справа №360/1592/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Чернікова Дениса Юрійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року) у справі № 360/1592/25 (суддя в І інстанції Качанок О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Черніков Денис Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.03.2022 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Станом на дату укладення контракту на проходження військової служби (22.03.2022) позивачу виповнилося повних 19 років.
З моменту укладення контракту по лютий 2023 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , з лютого 2023 року по теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь в бойових діях у лютому, березні, квітні 2023 року та січні, лютому 2024 року. Тобто, позивач під час дії воєнного стану (22.03.2022) у віці 19 років був прийнятий на військову службу за контрактом, брав участь в бойових діях та продовжує проходити військову службу.
Позивач вказує, що постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 № 153 передбачено виплату винагороди військовослужбовцям за тривалість проходження служби в бойових умовах, яка виплачується в повному обсязі тим особам, які брали участь в бойових діях більше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025).
У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з проханням призначити і виплатити йому одноразову грошову винагороду відповідно до Постанови КМУ № 153.
Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що військовослужбовцям, які на 24.02.2022 вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата винагороди не передбачена умовами вказаної вище постанови.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 
I. (Щодо питання адміністративної відповідальності) Неврахування положення ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення 
Абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 визначено випадки, за яких військовослужбовцям не виплачується винагорода у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. 
В первісній редакції Постанови № 153 пункт 4 передбачав, що спірна винагорода не виплачується у разі якщо військовослужбовець притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. 
У редакції Постанови №153, чинній з 07.08.2025, збільшено можливу кількість притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення до двох і більше разів. 
Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.07.2022 у справі № 304/1190/22, яка набрала законної сили 19.07.2022, Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн. 
Вказаний штраф Позивачем сплачено. 
Відповідно до ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Таким чином, якщо особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, вона не може й вважатися такою, що була притягнена до адміністративної відповідальності. 
Позивач з дня виконання адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн за постановою Перечинського районного суду від 06.07.2022 у справі № 304/1190/22 не вчинив жодного адміністративного правопорушення. 
Отже, ОСОБА_1 вважається таким, що не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Врахування, як факту притягнення до адміністративної відповідальності після спливу строку, через закінчення якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, ігнорує норму ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
II. (Щодо питання кримінальної відповідальності)
В первісній редакції Постанови № 153 пункт 4 передбачав, що спірна винагорода не виплачується у разі, якщо військовослужбовець два або більше разів притягувався до кримінальної відповідальності. 
У редакції Постанови № 153 чинній з 07.08.2025 зменшено можливу кількість притягнення до кримінальної відповідальності до одного. 
Суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що відповідно до положень абзацу 5 пункту 4 Постанови № 153, як у первісній редакції (чинній з 13.02.2025 по 07.08.2025), так і в редакції внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 (чинній після 07.08.2025), Позивач права на винагороду немає. 
Однак, Позивач вважає, що незалежно від застосованої редакції він має право на отримання Винагороди, оскільки суд при тлумаченні формулювання «притягувалися до кримінальної відповідальності» не врахував, що погашення судимості АНУЛЮЄ всі загальноправові наслідки засудження особи та особа вважається такою, що кримінальне правопорушення не вчиняла, до відповідальності не притяглася. 
При цьому, Позивач вважає, що суд повинен був застосовувати лише законодавство чинне станом на 13.02.2025, оскільки саме у вказаний момент у військової частини виник обов`язок з виплати винагороди, а подальшими змінами (чинними з 07.08.2025) звужено коло отримувачів винагороди, які право на таку набули відповідно до редакції, чинної з 13.02.2025 по 07.08.2025.

Відповідач надіслав відзив, в якому просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач надіслав відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, витягом з реєстру територіальної громади від 05.01.2023 № 2023/000114607, посвідченням серії НОМЕР_4 , витягом з послужного списку позивача.
Згідно з військовим квитком позивача серії НОМЕР_5 та витягом з послужного списку, ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу і направлено до військової частини, строкову службу проходив починаючи з 09.12.2021.
22.03.2022 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу.
Отже, з 22.03.2022 позивача зараховано на військову службу за контрактом, що також підтверджується витягом з послужного списку позивача.
Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.07.2022 у справі № 304/1190/22, яка набрала законної сили 19.07.2022, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.11.2022 у справі № 304/1734/22, який набрав законної сили 15.12.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.
Згідно з вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 16.10.2024 у справі № 693/1374/24, який набрав законної сили 23.11.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України; призначено ОСОБА_1 покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначено ОСОБА_1 остаточну міру покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Представником позивача додано до матеріалів справи квитанцію про сплату вищевказаного штрафу на суму 8500,00 грн.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2024 зареєстроване кримінальне провадження № 62024050010003867 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
Відповідно до короткого викладу обставин (зазначених у вищевказаному витязі), що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «До Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську з ВВВБ по 3 прикз ГВВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПСУ надійшло повідомлення, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , а саме інспектор прикордонної служби 2 категорії - кулеметник 2 відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_6 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_7 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_8 прикордонного загону солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , інспектор прикордонної служби 2 категорії - снайпер 3 відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_6 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_7 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_8 прикордонного загону сержант ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та інспектор прикордонної служби 2 категорії - кулеметник 1 відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_7 прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_7 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_8 прикордонного загону солдат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24.02.2024 самовільно залишили розташування підрозділу, який на той час розташовувався у с. Миколаївка Донецької області.».
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) «Про особовий склад» від 12.06.2024 № 519-ОС призупинено військову службу відповідно до підпункту 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержанту ОСОБА_1 . Також цим наказом призупинено з 07.06.2024 контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, виплату грошового забезпечення, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) «Про особовий склад» від 04.02.2025 № 138-ОС продовжено військову службу, поновлено пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців щодо ОСОБА_1 з 01.02.2025.
Згідно з витягами з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» щодо позивача, станом на 04.02.2025 та 10.07.2025, були відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та про наявність незнятої чи непогашеної судимості.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) від 21.07.2025 № 08/16571, складеного у відповідь на звернення представника позивача, повідомлено, що ОСОБА_1 призваний 09.12.2021 військовою частиною НОМЕР_9 на строкову військову службу. Відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану», право на отримання винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту, які на момент набрання чинності цією постановою були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24.02.2022 до 13.02.2025. Водночас військовослужбовцям, які на 24.02.2022 вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата винагороди не передбачена умовами постанови. Сумарна кількість днів в районі ведення бойових дій складає 66 діб за період проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того, під час проходження військової служби зазначений військовослужбовець перебував в СЗЧ, що підтверджується відповідними наказами та листами військової частини. У зв`язку з вищезазначеним, наказ про виплату одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 не видавався.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджений Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 3 Положення у добровільному порядку в Держприкордонслужбі громадяни проходять: військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Із громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт (далі - військова служба за контрактом).
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до пункту 29 Положення право на укладення контракту про проходження військової служби та внесення змін до нього надається начальнику органу Держприкордонслужби, який має право видавати накази по особовому складу, - з усіма військовослужбовцями рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цьому органі, а також із громадянами, які приймаються на військову службу до цього органу на посади осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу.
Також Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Зміст вказаних норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил України за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє на теперішній час.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387, якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: «1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Тобто, до кола учасників експериментального проекту було додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Держаної прикордонної служби України.
Також абзацом 2 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац 3 пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому постановами Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 було внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців 2-9 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналізуючи вищевказані положення пункту 4 Постанови № 153 (в редакціях як на час її прийняття, так і з урахуванням вищевказаних змін), суд зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормами, мають бути дотримані такі умови:
- громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64;
- така особа проходить військову службу та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
- вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
При цьому, розмір вказаної грошової винагороди залежить від строку безпосередньої участі вищевказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та інших обставин, а саме:
- якщо такий строк за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, то одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах виплачується у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 у зв`язку із наявністю у вказаних військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі, тобто також у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та за відсутності наведених вище обставин щодо захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (про що й просить позивач у позовній заяві).
З урахуванням викладеного слід зазначити, що твердження відповідача про те, що у зв`язку з перебуванням позивача станом на 24.02.2022 на строковій військовій службі, йому не передбачена виплата спірної винагороди відповідно до умов Постанови № 153, є незмістовними, оскільки згадана постанова, як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану були призвані на строкову військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на строковій військовій служби, уклали контракт про проходження військової служби та, відповідно, були прийнятті на військову службу за контрактом.
До того ж, як вже мовилось вище, постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 було внесено зміни до Постанови № 153 та, зокрема, доповнено пункт 4 такої постанови абзацами такого змісту (ці абзаци також процитовані судом вище в цьому рішенні):
«виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.».
Тобто, з метою усунення певних прогалин у Постанові № 153 щодо осіб, на яких поширюється дія її положень, Уряд вніс відповідні зміни, якими чітко визначив, що виплата спірної грошової винагороди здійснюється також відповідним військовослужбовцям зазначеним в абзаці другому пункту 4 цієї постанови, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього ж пункту, та були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Відтак, наведене також підтверджує правильність вищенаведених висновків суду щодо наявності у військовослужбовців, з числа осіб, які проходили строкову військову службу та були прийнятті в подальшому на військову службу за контрактом під час воєнного стану, права на виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153.

В той же час, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для виплати позивачу спірної грошової винагороди, суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був призваний на строкову військову службу та проходив її з 09.12.2021.
22.03.2022, тобто під час дії воєнного стану, позивач у віці 19 років уклав контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу та з цієї дати був прийнятий на військову службу за контрактом, що відповідає вищевказаним умовам, визначеним Постановою № 153.
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) від 21.07.2025 № 08/16571 сумарна кількість днів перебування позивача в районі ведення бойових дій складає 66 діб.
Однак, як вже зазначалось судом вище, абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 визначено випадки, за яких військовослужбовцям, які зазначені в абзацах другому та третьому цього пункту, тобто які відповідають базовим умовам для виплати спірної у цій справі винагороди, не виплачується така винагорода.
Так, в первісній редакції абзац 5 пункту 4 Постанови № 153 передбачав, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів з а с у к у п н і с т ю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 було внесено зміни, зокрема, до абзацу 5 пункту 4 Постанови № 153 та викладено його в такій редакції: «військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.».
Отже, з порівняльного аналізу наведених положень вбачається, що в первісній редакції Постанови № 153, пункт 4 передбачав, що спірна винагорода не виплачується відповідним військовослужбовцям, у разі якщо вони два або більше разів притягувалися до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
У відповідній редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942, якою внесено зміни, в тому числі, до абзацу 5 пункту 4 Постанови № 153, змінено умови за яких не виплачується спірна винагорода, а саме зменшено до одного встановлену кількість разів притягнення до кримінальної відповідальності та збільшено можливу кількість притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення до двох і більше разів.
При цьому слід вказати, що наведені положення не визначають виду кримінального правопорушення, за притягнення до відповідальності за яке військовослужбовець позбавляється права на відповідну грошову винагороду, як це визначено для адміністративної відповідальності, а отже, сам факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності за будь-яке кримінальне правопорушення є підставою для застосування наведених положень Постанови № 153.
Судом встановлено, що постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.07.2022 у справі № 304/1190/22, яка набрала законної сили 19.07.2022, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП (Відмова від виконання законних вимог командира (начальника)) і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн.
Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.11.2022 у справі 304/1734/22, який набрав законної сили 15.12.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 34000 грн.
Згідно з вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 16.10.2024 у справі № 693/1374/24, який набрав законної сили 23.11.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України; призначено ОСОБА_1 покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_1 остаточну міру покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 8500 грн.
Відтак, відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей, позивач двічі притягувався до кримінальної відповідальності та один раз до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Отже, відповідно до положень абзацу 5 пункту 4 Постанови № 153, як у первісній редакції, так і в редакції внесених змін постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942, наведені обставини позбавляють позивача права на виплату йому грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153.
Посилання позивача на те, що наразі він не має непогашеної чи незнятої судимості, що підтверджується витягами з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ФОВМ-003060660 та № ФОВМ-004187155, є недоречними, оскільки формулювання - «притягувалися», яке визначене в абзаці 5 пункту 4 Постанови № 153, означає сам факт притягнення у минулому (до набрання чинності згаданої постанови) військовослужбовця до відповідного виду відповідальності незалежно від того, чи знята (погашена) судимість або чи відбуте покарання за такі правопорушення станом на момент набрання чинності Постановою № 153.
Крім того слід вказати, що позивача, зокрема, двічі було притягнуто до кримінальної відповідальності під час проходження ним військової служби та перебування у статусі військовослужбовця.
Отже, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено правових підстав для виплати позивачу спірної грошової винагороди.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 360/1592/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 квітня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук