ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/89/26	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 33/817/119/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу про адміністративні правопорушення України і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 665 грн.60 коп.

Згідно постанови 18 січня 2026 року о 03 год. 46 хв. на 10 км автодороги М-09, ОСОБА_1 , керував автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і такими діями порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що: 
суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , так як матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вручення ОСОБА_1 судової повістки із чітким зазначенням дати, часу та місця розгляду справи судом;
суд першої інстанції не встановив факту законності зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
місцевий суд визнаючи показник 2,47‰ доказом вини, не перевірив дотримання процедури огляду, технічну придатність і повірку приладу, належну його ідентифікацію та роз`яснення особі права на медичний огляд у закладі охорони здоров`я, що унеможливлює визнання цього доказу беззаперечним;
суд першої інстанції формально послався на відеозапис як доказ вини, однак не навів його змісту та не з`ясував, чи є запис безперервним, чи охоплює весь перебіг події, момент проведення огляду та дотримання процедури, а також чи зафіксовано роз`яснення прав і можливість скористатися правовою допомогою, що не відповідає вимогам мотивованості рішення, передбаченим ст. 283 КупАП;
місцевий суд, усупереч принципу презумпції невинуватості, поклав в основу рішення виключно документи, складені працівниками поліції, не перевіривши їх допустимість, достовірність і достатність, не надавши критичної оцінки можливим процесуальним порушенням та законності отримання доказів, а всі сумніви витлумачив проти особи, що призвело до ухвалення рішення без доведення вини поза розумним сумнівом;
мотивувальна частина постанови має формальний характер, оскільки суд обмежився переліком доказів без їх аналізу та співставлення, не навів мотивів визнання їх належними й допустимими, не перевірив дотримання порядку їх отримання та не обґрунтував доведення вини поза розумним сумнівом, що свідчить про відсутність належної мотивованості рішення і є підставою для його скасування.

Заслухавши доводи захисника Халупко С.В., який вважав можливим проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №569438 від 18 січня 2026 року; відеозаписах наявних у матеріалах справи; результаті тесту на алкоголь від 18 січня 2026 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П 51 QM 2199 103 25 від 20 листопада 2025 року, на прилад газоаналізатор «Dragеr Alcotest 7510» № ARMF 0310, повірка дійсна до 20 листопада 2026 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 січня 2026 року; рапорті інспектора взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Тернопільській області, згідно якого автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 було зупинено працівниками поліції під час дії комендантської години; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 096037 від 18 січня 2026 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Довід сторони захисту про те, що суд першої інстанції не встановив законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що автомобіль було зупинено працівниками поліції під час дії комендантської години, що зафіксовано у рапорті працівника поліції, на що звернув увагу і суд першої інстанції, та підтверджується відеозаписом з місця події, долученим до матеріалів справи. За таких обставин у працівників поліції були об`єктивні підстави для перевірки транспортного засобу та особи водія, а тому твердження захисту про відсутність законних підстав для зупинки є необґрунтованим. 
Крім наведеного, правомірність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 спростовуються даними копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 096037 від 18 січня 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без увімкнення ближнього світла фар в темну пору доби.
Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили. 
Крім того, порушення ОСОБА_1 п.19.1.а ПДР України також підтверджується матеріалами відео фіксації з відеореєстратора службового автомобіля (файл IMG_7086.MP4), де відображено рух транспортного засобу «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 в темну пору доби без увімкнення ближнього світла фар.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та технічну придатність спеціального технічного засобу, є необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 проводився із використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», результат якого становив 2,47‰, що відображено у протоколі огляду та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, як встановив суд першої інстанції та підтверджується відеозаписом з місця події, ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду та відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, що свідчить про дотримання встановленої процедури та відсутність підстав ставити під сумнів достовірність отриманого результату. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції формально послався на відеозапис без його належного дослідження, є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відеозапис з місця події був долучений до матеріалів справи та врахований судом під час оцінки доказів. Зазначений відеоматеріал підтверджує обставини зупинки транспортного засобу, спілкування працівників поліції з водієм, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду та відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим посилання апелянта на відсутність належної оцінки цього доказу не спростовує правильності висновків суду першої інстанції. 
Той факт, що відеозапис, яким фіксувалось правопорушення не є безперервним, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення наявним у справі відеозаписом зафіксовано безперервно. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду справи у відсутності належно повідомленого правопорушника, оскільки ОСОБА_1 про час, місце слухання справи в Зборівському районному суді 02 лютого 2026 року о 11 год. 00 хв. був повідомлений, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: розпискою ОСОБА_1 про ознайомлення із часом місцем розгляду справи, зробленою ним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №569438 від 18 січня 2026 року (а.с.1), а також відеозаписами із нагрудної камери патрульного поліції (файл part_00000_export-4giss.mp4 з 05:25:05 год), а тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, апеляційний суд оцінює критично.
Окрім того, зазначені доводи не можуть бути підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, оскільки вони не визначені такими у ст.247 КУпАП. 

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року, відносно нього — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя