ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 вересня 2024 року	Справа №160/18211/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на заяву щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та відсутності дій щодо видачі ОСОБА_1 військово-облікового документу;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати обґрунтовану відповідь на заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та ??утриматися від вчинення дій, направлених на мобілізацію та несення військової служби позивача до закінчення терміну інвалідності ОСОБА_1 , а також ??повернути ОСОБА_1 , належним чином оформлений його військово-обліковий документ (військовий квиток).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, є особою з інвалідністю з дитинства по зору III групи. Інвалідність позивачу встановлена до 01.03.2025 року. Позивач може бачити правим оком 0,05 (приблизно 5% зору), лівим оком 0,5 (приблизно 50% зору) з коригуванням 0,8-0,9 (80-90% зору в окулярах). Тобто, терміни інвалідності з проблемами позивача по зору медико-соціально експертною комісією найімовірніше буде подовжено групу інвалідності. Зі своїми проблемами по зору позивач не має можливості нести військову службу, а тим паче не має можливості вести прицільний вогонь із будь яких видів озброєння. 20.07.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено тимчасовій військово-обліковий документ позивача задля виготовлення постійного військово-облікового документу. 24.04.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. До заяви позивачем додано нотаріально завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а також заяву щодо повернення позивачу військово-облікового документу. Засобами поштового зв`язку вищенаведений перелік документів відповідач отримав 30.04.2024 року. Станом на 02.07.2024 року відповідачем не було надано письмової відповіді (рішення) на вмотивовані заяви щодо надання позивачу відстрочки від призову та видачі військово-облікового документу (військового квитка), у зв`язку з чим позивач вважає, що є підстави вважати у такому випадку, що відповідач допустив бездіяльність, що направлена на обмеження його законних прав, які полягають у не наданні йому відстрочки від призову та видачі йому військового документу.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, є особою з інвалідністю з дитинства по зору III групи. 
Інвалідність позивачу встановлена до 01.03.2025 року, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (Серія 12 ААГ №562850). 
До того ж, позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 31.08.2022 року №1218-7501253237.
У поданій до суду позовній заяві позивач зазначає, що може бачити правим оком 0,05 (приблизно 5% зору), лівим оком 0,5 (приблизно 50% зору) з коригуванням 0,8-0,9 (80-90% зору в окулярах). Тобто, терміни інвалідності з проблемами позивача по зору медико-соціально експертною комісією найімовірніше буде подовжено групу інвалідності. Зі своїми проблемами по зору позивач не має можливості нести військову службу, а тим паче не має можливості вести прицільний вогонь із будь яких видів озброєння. 
20.07.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено тимчасовий військово-обліковий документ позивача задля виготовлення постійного військово-облікового документу (розписка №210, яка дійсна до 20.07.2023 року). 
24.04.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивачем додано нотаріально завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а також заяву щодо повернення позивачу військово-облікового документу. 
Засобами поштового зв`язку вищенаведений перелік документів відповідач отримав 30.04.2024 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Станом на 02.07.2024 року відповідачем не було надано письмової відповіді (рішення) на вмотивовані заяви щодо надання позивачу відстрочки від призову та видачі військово-облікового документу (військового квитка).
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.
Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до п.2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого 30.12.2022 постановою Кабінету Міністрів України №1487 (надалі «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Як зазначено у п.15-1 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до запровадження електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відповідно до Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти (за наявності у них дійсних військово-облікових документів) можуть надавати інформацію про зміну своїх облікових даних шляхом подання заяв та відповідних підтвердних документів через центри надання адміністративних послуг, на підставі яких районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, орган СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів вносять зміни до відповідних облікових документів та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п.81 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15,15-1 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку. Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів беруть на військовий облік, знімають або виключають з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у яких відсутні військово-облікові документи, лише після відновлення зазначених документів.
За п.9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого 23.02.2022 постановою Кабінету Міністрів України №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: (…); ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; (…); оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; (…); розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; (…).
У ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено: « 1.Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: … 2) визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії); …».
Згідно з п.56 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого 16.05.2024 постановою Кабінету Міністрів України №560 (надалі «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період»), відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до п.57 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації). (…).
Як зазначено у п.58 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації. (…).
У п.59 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» зазначено, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
За п.60 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. (…) Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста. У разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє про необхідність надання відповідних підтвердних документів.
Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.
До спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи п.81 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), оскільки позивач не звертався до відповідача з питань взяття, зняття або виключення з військового обліку.
Як зазначено судом вище, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, є особою з інвалідністю з дитинства по зору III групи. 
Інвалідність позивачу встановлена до 01.03.2025 року, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (Серія 12 ААГ №562850). 
Отже, позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Протилежного відповідачем не доведено.
24.04.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивачем додано нотаріально завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а також заяву щодо повернення позивачу військово-облікового документу. 
Засобами поштового зв`язку вищенаведений перелік документів відповідач отримав 30.04.2024 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Проте, відповідачем не було надано письмової відповіді (рішення) на вмотивовані заяви щодо надання позивачу відстрочки від призову.
Тому суд доходить висновку про протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на заяву щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати обґрунтовану відповідь на заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Таким чином, належним захистом порушеного права позивача є визнання судом протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на заяву щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати обґрунтовану відповідь на заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, направлених на мобілізацію та несення військової служби позивача до закінчення терміну інвалідності позивача, повернення належним чином оформленого військово-облікового документа (військового квитка), то суд вказує про таке.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме: щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі №320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі №320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Відтак у задоволенні позовних вимог про в частині зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, направлених на мобілізацію та несення військової служби позивача до закінчення терміну інвалідності позивача, повернення належним чином оформленого військово-облікового документа (військового квитка) слід відмовити.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій та рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 605грн. 60коп.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на заяву щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати обґрунтовану відповідь на заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ,) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова