Справа № 183/2742/26
№ 2-а/183/27/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- скасування постанови тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 17 січня 2026 року № R296827 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , та закриття відносно нього провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, 
в с т а н о в и в:
02 березня 2026 року до суду надійшов цей адміністративний позов, поданий в інтересах  ОСОБА_1 (надалі – позивач) його представником, адвокатом Савком В. В. 26 лютого 2026 року, переданий головуючому судді 18 березня 2026 року. В позові позивач просить також поновити  ОСОБА_1 процесуальний строк оскарження постанови №R296827, стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору та 17 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Обґрунтовуючи позов сторона позивача вказує, що 17 січня 2026 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R296827 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 . Відповідно до вищезгаданої постанови встановлено, що: « ОСОБА_1 не пройшов(ла) (відмовився (лась) від проходження) ВЛК (п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист», чим допустив(ла) порушення правил військового обліку.». В постанові зазначено: «Дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності): 30.12.2025. Спосіб надходження заяви: Особисто в паперовій формі. Короткий зміст заяви: Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію)».
На підставі вищенаведеного, тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.
Позивач з постановою № R296827 по справі про адміністративне не погоджується, вважає її незаконною та такою, яка підлягає скасуванню з закриттям справи. В обґрунтування заперечень вказує, що немає жодної інформації про визнання позивача раніше обмежено-придатним для проходження військової служби, а відтак — норма закону, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності взагалі до нього не має ніякого відношення та він особисто у органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки отримав направлення за яким і пройшов ВЛК. Наголошує, що у військово-обліковому документі ОСОБА_1 наявна відмітка про проходження ним військово-лікарської комісії 29 грудня 2025 року та рішення про його придатність для проходження військової служби, яке є чинним протягом 12 місяців, а отже жодних підстав для направлення його на повторне ВЛК на момент винесення постанови не було. На момент винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, ОСОБА_1 було пройдено військово-лікарську комісію з винесенням відповідного рішення про придатність, а отже складу правопорушення у вигляді непроходження/відмови від проходження ВЛК не створилось.
Також оскаржувана постанова не містить визначеної ст. 283 КУпАП інформації, зокрема, про дату розгляду справи, що створює невизначеність акту індивідуальної дії, а також незрозумілим є прийняте у справі рішення у вигляді накладення штрафу, без попередньо прийнятого рішення про визнання особи винною у вчиненні того чи іншого адміністративного правопорушення, що унеможливлює накладення такого штрафу, так як винним позивача досі визнано не було. Постанова не містить жодної доказової бази на підставі якої можна було б стверджувати про вчинення того чи іншого правопорушення позивачем, в постанові не зазначено на якій підставі органом ТЦК та СП було вирішено, що позивач не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК. Відповідачем також не заявлено точної дати з якої було виявлено «правопорушення». Згідно з відомостями постанови №R296827 від 17 січня 2026 року, ОСОБА_1 заява в порядку статті 279-9 КУпАП надійшла 30 грудня 2025 року, відповідно приблизно до 02 січня 2026 року, справа за такою заявою мала бути розглянута і винесено постанову, чого у законодавчо встановлений строк не відбулось, оскільки постанова датована 17 січня 2026 року, що до того ж було вихідним днем. В резолютивній частині оскаржуваної постанови не міститься інформації про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В обґрунтування поновлення строку вказує, що з оскаржуваною постановою позивач був ознайомлений тільки 22 лютого 2026 року, коли вона почала відображатися у застосунку Резерв+. Іншим шляхом та до вказаної дати позивача з постановою жодним способом ознайомлено не було. Всі звернення позивача та його представника для надання копії постанови ігноруються відповідачем.
Постановленою суддею ухвалою від 19 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку письмового провадження. Встановлено відповідачеві п`ятиденний строк для подання відзиву. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін. Витребувано від відповідача докази та роз`яснено наслідки їх ненадання.
27 березня 2026 року ухвала про відкриття провадження у справі доставлена сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів /а.с.37, 38/. 
Станом на дату розгляду справи клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Докази, витребувані судом у встановлений строк не надав. Рішення складене в період наявності електропостачання в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, після закінчення строку тимчасової відсутності головуючого судді.
Дослідивши доводи адміністративного позову, оцінивши їх поданими позивачем доказами в їх сукупності, суд висновує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.
Судом установлено, що згідно з військово-обліковим документом ОСОБА_1 у електронному виді, сформованим 06 лютого 2026 року о 04:22 год у системі «Резерв+», позивач має категорію обліку — військовозобов`язаний, перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (Магдалинівка), звання Молодший сержант, ВОС 100975. Адреса проживання позивача в документі вказана: АДРЕСА_1 . Дата уточнення даних — 13 січня 2026 року. Вказаний військово-обліковий документ має відомості про дату постанови ВЛК щодо позивача — 29 грудня 2025 року та результати — придатний.
17 січня 2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено постанову № R296827 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності) /а.с.18, 25-26/, відповідно до якої, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності): 30 грудня 2025 року; Спосіб надходження заяви: Особисто в паперовій формі; Короткий зміст заяви: Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) установлено, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов(ла) (відмовився(лась) від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист», чим допустив(ла) порушення правил військового обліку. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_1 скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000,00 грн. Вказано, що постанова набирає законної сили з 27 січня 2026 року.
Вирішуючи вимоги позову, суд висновує таке.
Щодо строків звернення до суду.
Представник позивача у позові заявив клопотання, в якому просив поновити позивачеві строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом, обґрунтовуючи клопотання тим, що з оскаржуваною постановою позивач був ознайомлений тільки 22 лютого 2026 року, коли вона почала відображатися у застосунку Резерв+. Іншим шляхом та до вказаної дати позивача з постановою жодним способом ознайомлено не було, тож і оскаржити таку постанову у встановлені законом строки можливості він не мав.
Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
На підтвердження підстав для поновлення строку звернення до суду представник позивача послався на відсутність доказів отримання постанови у день її складення чи раніше за дату фактичного отримання позивачем, вказує на отримання постанови в електронній формі 22 лютого 2026 року з електронного застосунку.
Так, позовну заяву подано до суду 26 лютого 2026 року. Матеріали справи містять адвокатський запит представника позивача від 17 лютого 2026 року про надання копії постанови /а.с.12-13/, направлення запиту представником позивача в електронній формі /а.с.17/. Доказів отримання позивачем постанови раніше, за вказану представником позивача дату, можливості ознайомлення з її змістом, обізнаності про її існування до 17 лютого 2026 року суду не надано. 
Проаналізувавши обставини, викладені в клопотанні про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з цим позовом слід поновити.
При цьому, суд ураховує також і надану представником позивача копію оскаржуваної постанови, яка не містить доказі її отримання позивачем при її винесенні, або направлення її копії поштою з ідентифікуючими відправлення даними. Вказане об`єктивно, на думку суду, позбавляло позивача можливості довідатися про існування оскаржуваної постанови у день її винесення.
Щодо суті позову.
Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Як установлено у ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Зокрема, за частинами 1, 3 вказаної статті порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено з 24 лютого 2024 року ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу.
Отже, станом з 24 лютого 2022 року, тобто у період вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення діяв особливий період.
За змістом ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Абзацами третім, четвертим частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: 
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
21 березня 2024 року за № 3621-IX прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», п. 2 р. ІІ якого встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Позивач, звертаючись з позовом до суду вказував, окрім іншого, що немає жодної інформації про визнання позивача раніше обмежено-придатним для проходження військової служби, а відтак норма, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності взагалі до нього не має ніякого відношення та він особисто у органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки отримав направлення за яким і пройшов ВЛК.
З метою всебічного розгляду справи, офіційного з`ясування усіх обставин справи судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та, окрім роз`яснення права подання відзиву, витребувано від відповідача, в тому числі: повістки про виклик ОСОБА_1 до органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки; направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду; докази направлення повістки про виклик ОСОБА_1 до органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання направлення на військово-лікарську комісію або доказів вручення направлення.
Водночас, у встановлений законодавством строк доказів, витребуваних судом відповідачем не надано. Відзиву на позов, у якому-б містилися докази на спростування доводів позивача, в тому числі й щодо розповсюдження на нього положень п. 2 р. ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» не надано.
За ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відтак, оскільки основним аргументом представника позивача на підтримання позову є нерозповсюдження на позивача положень п. 2 р. ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та відсутність у позивача обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, відповідачем такий аргумент належними доказами (якими могли бути результати попереднього проходження ВЛК позивачем, медичні докази непридатності, обмеження придатності позивача до військової служби) не спростовано, суд вважає наявними підстави для скасування оскаржуваної постанови через недоведеність висновків, викладених у ній. При цьому, суд ураховує проходження позивачем такої комісії 29 грудня 2025 року та висновок про придатність до служби.
Також, стаття 249 КУпАП визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, а також статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, як не надано суду на відповідну ухвалу про витребування доказів, належним чином засвідчених копій: повістки про виклик ОСОБА_1 до органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки; направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду; доказів направлення повістки про виклик ОСОБА_1 до органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання направлення на військово-лікарську комісію або доказів вручення направлення на військово-лікарську комісію ОСОБА_1 . 
Згідно зі ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185,185-5 статтями 185-7,187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
Так, зі змісту наведених норм слідує, що право бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є альтернативним правом особи, оскільки її явка, в розумінні ст. 268 КУпАП не визнана обов`язковою.
Водночас, за приписами ст. 268 КУпАП справу може бути розглянути за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом з цим, відповідачем не доведено виконання обов`язку щодо сповіщення позивача про розгляд адміністративної справи щодо притягнення його до відповідальності за порушення вимог КУпАП.
Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Суд наголошує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративне відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами; (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі № 489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі № 308/12552/16-а та у справі № 482/9/17, та від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а.
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 591/2794/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 05/7145/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а, від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17 та від 25 травня 2022 року у справі № 465/5145/16-а.
Під час судового розгляду справи, відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтвердження вказаного у постанові подання позивачем заяви про не оспорення правопорушення, що є додатковою підставою для визнання такої постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а.
Водночас, не є підставою для скасування спірної постанови доводи представника позивача, що:
відповідачем не надано доказів виклику позивача для проходження ВЛК та відмови у проходженні, оскільки правовою підставою притягнення позивача до відповідальності відповідачем визначено п. 2 р. ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист»;
оскаржувана постанова не містить визначеної ст. 283 КУпАП інформації, оскільки суть та підстави порушення викладені у мотивувальній частині, якою констатовано невиконання позивачем обов`язку проходження повторного огляду у встановлений Законом строк, викладено конкретне положення Закону, яке порушено, та вступної частини, у якій вказано про розгляд справи із застосуванням положень статті 249 КУпАП;
постанова не містить жодної доказової бази на підставі якої встановлено порушення, з огляду на описову частину постанови, в якій вказано що порушення виявлено вивченням відомостей та інформації реєстру, подання заяви;
відсутність посилань на докази того, що позивач не пройшов/відмовився від проходження ВЛК, оскільки підставою постанови є саме невиконання обов`язку, встановленого законом, а не відмова від проходження після отримання направлення для проходження медичного огляду;
відсутність вказівки в резолютивній частині оскаржуваної постанови інформації про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, з огляду на мотивувальну та резолютивну частини оскаржуваної постанови, в якій вказано про вчинення правопорушення ОСОБА_1 та притягнення його за це до відповідальності.
Інші доводи та аргументи позовної заяви, як самі по собі, так і у сукупності не є підставою для задоволення позову, відмови у ньому, а тому не досліджуються судом та не аналізуються у рішенні.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин, враховуючи недоведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, яке інкриміноване, встановлення судом порушення відповідачем процесуального порядку притягнення до відповідальності, є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з задоволенням позову судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору підлягають відшкодуванню в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 532,48 грн. 
Також, ураховуючи доведення витрат на правову допомогу договором № 1302 від 13 лютого 2026 року /а.с.27-28/, актом № 2302 від 23 лютого 2026 року, розрахунком від 23 лютого 2026 року, платіжною інструкцією від 13 лютого 2026 на суму 21 500,00 грн, свідоцтвом та ордером № 1459137 /а.с.32, 33/ суд вважає доведеним факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.
Водночас, перевіряючи розмір понесених витрат, суд ураховує таке.
У питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, суд ураховує, що ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини, у п. 80 Рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) вказав, що відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру, у п. 34 Рішенні у справі «Гімадуліна та інші проти України» (Заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06), яке набуло статус остаточного 20 березня 2010 року, та у п. 268 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04), яке набуло статус остаточного 02 червня 2014 року, п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11) від 26 лютого 2015 року нагадав, що відповідно до його практики заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір – обґрунтованим.
У п. 154 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» судом висвітлене нагадування, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, пункт 2 правила 60 Регламенту передбачає, що будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має зазначати конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Також вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням розміру штрафу, який застосовано оскаржуваною постановою (17 000,00 грн), суд вважає включення представником позивача до складу витрат 4 годин складання позовної заяви (що містить доводи, більша частина яких відхилена судом) на загальну суму 12 500,00 грн) та одного часу складення з направленням запиту на суму 4 500,00 грн об`єктивно нерозумним, а тому вбачає підстави для зменшення розміру витрат на правову допомогу, з 17 000,00 грн до 3 400,00 грн (2500 + 900) що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд
в и р і ш и в:
поновити  ОСОБА_1 строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Адміністративний позов  ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову № R296827 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17 січня 2026 року, складену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення на громадянина  ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000,00 грн – скасувати.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь  ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 532,48 грн, витрати з правової допомоги у розмірі 3 400,00 грн, а всього – 3 932 (три тисячі дев`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складене та підписане 13 квітня 2026 року.

Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_4 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар.

Суддя         Д. О. Парфьонов