П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/14624/25	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,
повний текст судового рішення
складено 10.11.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

12 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, якому просив суд :
- визнати протиправним та скасувати рішення №262740010415 від 25.02.2025 року на заміну рішення про відмову № 262740010415 від 25.04.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначені пенсії ОСОБА_1 як спортсмену; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити ОСОБА_1 від 16.04.2024 року №3347 пенсію відповідно до п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що має право на призначення пенсії, як спортсмену, що підтверджується наданими до Пенсійного Фонду документами та діючим законодавством України, що не враховано відповідачем під час прийняття оскарженого рішення.
Представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного від 17.10.2024 по справі № 420/20111/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 по справі № 420/20111/24, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 № 3347 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та 25.02.2025 винесено рішення № 262740010415 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову № 262740010415 від 25.04.2024. Згідно розрахунку страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 становить лише 23 роки 06 місяців 1 день, що не дає підстави для призначення пенсії. Відповідно пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу- членам збірних команд при стажі роботи станом на 11.10.2017 не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку. Як зазначив відповідач, за доданими документами до страхового стажу відсутні підстави зарахувати період навчання з 01.09.1993 по 26.06.1997, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. За таких обставин, як вказав відповідач, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 262740010415 від 25.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу роботи станом 11.10.2017 - 25 років. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату — 30.04.2039. З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволений.
Визнано протиправним та скасовано рішення №262740010415 від 25.02.2025 року на заміну рішення про відмову № 262740010415 від 25.04.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначені пенсії ОСОБА_1 як спортсмену. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно заяви від 16.04.2024 року № 3347.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, вул. Канатна 83, м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.04.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного форду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №262740010415 від 25.04.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі № 420/20111/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 25.04.2024 року № 262740010415 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 року №3347 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного від 17.10.2024 по справі № 420/20111/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 по справі № 420/20111/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 № 3347 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та 25.02.2025 винесено рішення №262740010415 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову № 262740010415 від 25.04.2024.
Так, як вбачається з вказаного рішення, страховий стаж позивача становить 29 років 11 місяців 01 день, страховий стаж станом на 11.10.2017- 23 роки 06 місяців 01 день, спеціальний стаж - 06 років. За доданими документами до страхового стажу відсутні підстави зарахувати період навчання з 01.09.1993 по 26.06.1997, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. За таких обставин, як вказав відповідач, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 262740010415 від 25.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу роботи станом 11.10.2017 – 25. (а.с.21-22). 
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
В силу вимог статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени відповідно до пункту «є» статті 55.
Пунктом «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Однак, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (далі - Закон № 213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції позивач з 04.06.2019 наділений правом на визначення права на отримання пенсії за вислугу років виходячи з наявності страхового стажу роботи 20 років.
Посилання пенсійного органу на те, що спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону №1788, обчислений по 11.10.2017, повинен становити 25 років, є безпідставним, оскільки відповідачем фактично застосовано редакцію Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка рішенням Конституційного Суду України 04.06.2019 №2-р/2019 визнана неконституційною.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення №262740010415 від 25.02.2025 року на заміну рішення про відмову № 262740010415 від 25.04.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначені пенсії ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко