Березівський районний суд Одеської області 

19.03.2026
Справа № 494/1316/25
Провадження № 2/494/192/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Антонишиної І.С.,
представник позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №494/1316/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -
В С Т А Н О В И В:
24.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А
Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.
Ухвалою суду від 25.06.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.
На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 04.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір №77481341 згідно умов якого відповідач отримав 15001.00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.99%, яка нараховується за кожен день користування кредитом. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022, згідно умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №77481341, що укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір №10-01/2023, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №77481341. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору.Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконала, тобто не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 50825.85 грн. Заборгованість складається з наступного: 15001.00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги – 35822.39 грн.; 0.00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 0.00 грн. – заборгованість за пенею та/або штрафами; 0.00 грн. – заборгованість за комісіями; 0.00 грн. – інфляційні збитки; 2.46 грн. – 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні позовної заяви до суду судові витрати в розмірі 2422 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000.00 грн.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 04.05.2025 року.
У судовому засіданні 19.03.2026 року представник позивача позовні вимог підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленою, про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання 19.03.2026 року не з`явилась. 07.07.2025року від представника на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказала, що вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач не згодна з твердженнями позивача щодо укладення кредитного договору в електронній формі. Матеріали справи не містять докази того, що саме позивач застосував ідентифікатор електронного підпису та факту отримання одноразового ідентифікатора. Доводи позивача щодо підписання кредитного договору відповідачем є безпідставними, так як договір не містить підпису ОСОБА_2 . Позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору. Не доведений факт передання коштів відповідачу, розрахунок заборгованості не є належним доказом. Вимога про стягнення з ОСОБА_2 неустойки є необґрунтованою. Позивачем не було набуто належним чином права вимоги відносно відповідача за кредитним договором. Представник позивача просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.85-92).
11.07.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, вказала, що кредитний договір між позивачем та відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором та відповідає чинному законодавству. Кредитний договір укладено в електронній формі з використання електронного підпису, при укладенні договору сторони узгодили всі істотні умови, що свідчить про прийняття ОСОБА_2 умов кредитного договору та спрямованість на реальне настання правових наслідків. Відповідач вказує на недоведеність факту перерахування їй кредитних коштів. З розрахунку заборгованості вбачається, що строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку з наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомила кредитора про небажання продовжувати строк кредитування матеріали справи не містять. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Також наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісного кредитора до позивача прав вимоги за спірним кредитним договором. Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі (а.с.104-111).
18.07.2025 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, зазначила, що позивачем не було надано належних доказів щодо розміру заборгованості. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачем кредиту, отже не є належним доказом. Представник відповідача вважає необґрунтованою вартість наданих адвокатом послуг на професійну правничу допомогу. Предмет спору у справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, не може займати значних витрат часу. Позовна заява є шаблонною, тому заявлені витрати на правову допомогу є завищеними та необґрунтованими. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.113-114).
25.11.2025 року до суду знову надійшли письмові пояснення представника відповідача, зазначила, що заперечує щодо нарахування кредитором відсотків понад строк користування кредитом, жодних доказів, що відбулась пролонгація по кредитному договору позивачем не надано. Позивач неправомірно нарахував відсотки після закінчення строку дії кредитного договору, також неправомірно нарахував 3% річних у вигляд інфляційних витрат (а.с.147-153).
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). 
За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та неявкою відповідача у судове засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами. 
Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його заяві, неявку до суду відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 04.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір №77481341 згідно умов якого відповідач отримав 15001.00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.99%, яка нараховується за кожен день користування кредитом (а.с.17 зворотній бік).
22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022, згідно умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №77481341, що укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір №10-01/2023, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором №77481341 (а.с.31-36, 43 зворотній бік-48).
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
ТОВ «Коллект центр», свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 
Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала.
У відповідності до статті 526 ЦК України: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу».
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…».
Таким чином, утворилася заборгованість у розмірі 50825.85 грн. 
Заборгованість складається з наступного: 
-15001.00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги – 35822.39 грн.; 
-0.00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 
-0.00 грн. – заборгованість за пенею та/або штрафами; 
-0.00 грн. – заборгованість за комісіями; 
-0.00 грн. – інфляційні збитки; 
-2.46 грн. – 3% річних. 
Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 04.10.2021 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором.
Щодо заперечення відповідача стосовно укладення кредитного договору та направлення одноразового ідентифікатора на її ім`я, суд зазначає наступне:
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на вищезазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19.
На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20).
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, відповідач не надала суду докази, які б спростовували як факт надання позики у розмірі, визначеному договором позики.
Твердження ОСОБА_2 про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, а саме первинних документів, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем також не надано.
Також, у матеріалах справи міститься виписка з банку Райффайзен про зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 у сумі 15001 грн. саме 04.10.2021 року (а.с.134)
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, ту обставину, що фактично отримані та використані відповідачем кошти за кредитним договором у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за кредитним договором.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги (а.с.63-65); акт про надання юридичної допомоги (а.с.66); заявка про надання юридичної допомоги (а.с.71); витяг з акту про надання юридичної допомоги (а.с.71 зворотній бік).
Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 16000.00 грн. не є співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на виконання відповідних робіт, оскільки дана справа розглянута судом у порядку спрощеного провадження, а тому суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.
Крім того, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за Договором №77481341 від 04.10.2021 року у розмірі 50825 (п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн. 85 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. 
В іншій частині вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926).
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.03.2026 року.
Суддя І.А. Римар