Справа № 156/1117/25
Провадження № 2/156/24/26

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
16 лютого 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Комзюк Н.Н.,
за участю секретаря судового засідання - Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:
ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 25659,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №73117921 від 02.03.2025, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Відповідач умови вказаного договору не виконала, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість.
Ухвалою суду від 18.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 22.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк»; відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів та продовження строку для подання відзиву; відкладено судове засідання.
Ухвалою суду від 16.02.2026 заяву (відзив) представника відповідача залишено без розгляду. Також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, поданого у порядку ч.6 ст.95 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив розглядати справу без участі представника ТОВ «Фінпром Маркет».
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, сторона позивача просить розглядати справу без їх участі, тому суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.77, 79, 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що 02.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір (в електронній формі) про надання коштів у кредит №73117921 (далі – Договір).
Пунктом 1 Договору визначено, що кредитодавець (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») зобов`язується передати позичальнику ( ОСОБА_1 ) у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
У Договорі сторони погодили, зокрема, суму кредиту - 13500,00 грн.; строк його дії - 30 днів, тобто до 31.03.2025; процентну ставку/день - 0,125%; комісію за надання кредиту - 15,00% від суми наданого кредиту, що складає 2025,00 грн.; процентну ставку за понаднормове користування кредитом - 4,00% в день; пеня за невиконання позичальником умов Договору - 4,00% в день (п.2.2.1 – 2.2.4 Договору).
Згідно із п. 5.5, 5.6 Договору сторони узгодили, що Договір укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін Договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі.
За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2. Договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи із строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за Договором (п.6.1 Договору). 
Відповідно до п.7.1 Договору позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим Договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
Підписанням цього Договору позичальник засвідчив, що: ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, що передбачена ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України; до моменту підписання Договору вивчив його умови та правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на веб-сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, а його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Договір уклався ним без нав`язування, відповідає його вільному вибору, намірам та інтересам, а інформація, надана кредитодавцем є зрозумілою та достатньою для прийняття усвідомленого рішення; отримав для ознайомлення від кредитодавця та вивчив інформацію, викладену в паспорті споживчого кредиту, за формою, встановленою Закону України «Про споживче кредитування»; у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором кредитодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором (п.11.1, 11.1.1, 11.1.2, 11.1.5, 11.1.10 Договору).
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, що укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Згідно з ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 була ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису. Ідентифікація клієнта відбулась 30.01.2024 за посередництва системи BankID НБУ, через банк «monobank».
Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовий ідентифікатор 20631.
У також справі міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту (графік платежів за договором), який також підписаний позичальником електронним ідентифікатором 20631. У таблиці зазначено дату видачі кредиту, сума кредиту, проценти за користування кредитом.
Наведене свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
При цьому слід зауважити, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
Довідкою ТОВ «»ФК «Фінекспрес» за вих.№КД-000044717/ТНПП від 22.08.2025, а також електронною платіжною інструкцією №d801191c-a611-46e7-83f6-df9a64873005 від 02.03.2025 підтверджено переказ 02.03.2025 грошових коштів ОСОБА_1 у сумі 13500,00 грн за вказаними у договорі реквізитами банківської картки (маскований номер картки № НОМЕР_1 ).
Окрім цього, згідно інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 22.12.2025, у банку на ім?я ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_2 ) емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . На вказану банківську картку 02.03.2025 було зараховано 13500,00 грн.
Отже, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором виконало та надало кредит у сумі 13500,00 грн, шляхом зарахування коштів на її платіжну картку. Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути отримані кошти, на умовах та у строки, передбачені договором.
Окрім цього, 31.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №14588534 (в електронній формі) до договору про надання коштів у кредит №73117921, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів. Також сторони узгодили, що на період продовження строку кредитування нарахування відсотків за користування кредитом здійснюватиметься за ставкою 1,00% в день.
Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором 04773.
Також, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» 26.06.2025 укладено договір факторингу № 26/06/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором кредиту №73117921 від 02.03.2025
Так, згідно з п.2.1.3 договору факторингу №26/06/25, перехід від клієнта (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») до фактора (ТОВ «Фінпром Маркет») права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді є невідємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимог №22/08/25-02 від 22.08.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу №26/06/25 від 26.06.2025 в тому числі до відповідача в сумі 25659,86 грн. з яких 12993,60 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4404,33 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2025,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 6236,93 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, судом встановлено, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №73117921 від 02.03.2025.
Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.
Так, згідно з наданим розрахунком, заборгованість відповідача, станом на 22.08.2025, складає 25659,86 грн. з яких 12993,60 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4404,33 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2025,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 6236,93 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом.
Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та комісії за надання кредиту, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12993,60 грн., а також комісії за надання кредиту у розмірі 2025,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позову про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, суд враховує наступне.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом можливе лише у межах строку дії договору. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
З розрахунку слідує, що заборгованість відповідача за відсотками складає 10641,26 грн., з яких 6236,93 грн. сума заборгованості за відсотками, нарахованими за понадстрокове користування.
Однак, як встановлено судом, строк позики за вказаним договором був погоджений сторонами та, з урахуванням пролонгації дії договору, становив 60 днів (до 30.04.2025), з фіксованою процентною ставкою, яка нараховується на кожен день користування кредитом.
Відтак, у межах узгодженого строку відповідач мав повернути кредитні кошти та сплатити проценти.
Заборгованість відповідача за відсотками, станом на 30.04.2025, становить 4404,33 грн. При цьому, доказів того, що позичальник ініціював подальше продовження строку користування кредитом, у порядку, передбаченому договором, матеріали справи не містять.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованими.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором №73117921 від 02.03.2025 у розмірі 19422,93 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12993,60 грн., комісії за надання кредиту у розмірі 2025,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 4404,33 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
При звернені до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №579938988.1 від 12.09.2025.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19422,93 грн. (розмір задоволених вимог) х 100 % / 25659,86 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 75,69% задоволених вимог; 2422,40 грн. х 75,69%/100 = 1833,51 грн. розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О. 25.08.2025 укладено договір про надання правничої допомоги №25-08/2025/ФП.
Згідно з витягом з акта №1-ФП за договором про надання правничої допомоги №25-08/2025/ФП від 25.08.2025 вартість наданих послуг щодо боржника ОСОБА_1 склала 4500 грн., з яких за вивчення наявних у клієнта документів, їх аналіз, визначення правової позиції/аналіз судової практики, збір документів для формування позовної заяви - 500 грн.; за підготовку/складання та направлення позовної заяви, представництво інтересів клієнта у суді - 4000 грн.
З акта також вбачається, що за надані послуги клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 234000,00 грн.
Платіжною інструкцією №579938899.1 від 05.09.2025 підтверджено перерахування коштів у сумі 234000,00 грн. на ім`я Ткаченко Ю.О., згідно акту №1-ФП за договором про надання правничої допомоги №25-08/2025/ФП від 25.08.2025.
Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Від відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. є співмірними зі складністю справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому суд вважає їх обґрунтованими.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3406,05 грн. (4500 грн. х 75,69%/100).
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором про надання коштів у кредит №73117921 у розмірі 19422 (дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 93 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1833 гривні 51 копійку та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3406 гривень 05 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», код ЄДРПОУ 43311346, місце знаходження 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 19.02.2026.

Суддя Н.Н. Комзюк