Справа № 466/9227/25
Провадження № 2/466/700/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.
з участю секретаря Пилипців О.-І.І.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача, адвоката Феденишин В.Я.
відповідача ОСОБА_2 
справа №466/9227/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП
в с т а н о в и в:
03.10.2025 року адвокат Феденишин В.Я. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суму матеріального відшкодування в розмірі 145501,35грн.; стягнути з ОСОБА_2 суму морального відшкодування в розмірі 25000,00грн. та стягнути витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 7000грн. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2025 року (провадження №3/466/2003/25 суддя Невойт П.С.) встановлено, що 16.05.2025 року о 19:00 год. у смт. Брюховичі, по вул. Незалежності України, 48, керуючи транспортним засобом марки «AUDI E-TRON» д.н.з. НОМЕР_1 водій ОСОБА_2 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та керувати ним, не дотрималася безпечної дистанції у результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «RENAULT LOGAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (надалі по тексту-Позивач), який рухався попереду та від даного зіткнення отримав тілесні ушкодження. При ДТП авто отримало механічні пошкодження з матеріальними збитками, порушивши вимоги п. 12.1, п. 13.1, п. 1.5, п.2.3.б ПДР України. А також постановлено що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850.00грн. в дохід держави та судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в особі Ткача Дмитра Олексійовича було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами під час проведення господарської діяльності юридичним або фізичними особами-підприємцям цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування майна від 25.01.2025 р., що підтверджується Ксерокопією полісу №226743848 від 25.01.2025р.
Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 1192 Цивільного кодексу України: «З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі».
Позивачем (потерпілим) було обрано Відповідача-1 (ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), як особу, яка має відшкодувати матеріальні збитки, які заподіяні Відповідачем-2 внаслідок ДТП, яке сталося 16.05.2025 року о 19:00 год. у смт. Брюховичі, по вул. Незалежності України, 48.
Також позивач вказує, що зі сторони позивача були неодноразові спроби домовитися з Відповідачами про відшкодування матеріальних та моральних завданих збитків.
Однак по теперішній час (день) ніяких дій зі сторони Відповідачів, ніяких обговорень зі сторони Відповідачів, щодо відшкодування Позивачу матеріальної шкоди не здійснювались.
Згідно Висновку судового експерта Холодцова Дмитра Валентиновича №22804 від 29 вересня 2025 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля - Позивача на момент дослідження становить сума 138 501 грн. 35 коп., що і становить розмір матеріальної шкоди і підлягає стягненню з Відповідача -1. 3 даних судовим експертом Позивачем був складений та підписаний договір про надання експертних послу від 11 липня 2025 року, після чого 14 липня 2025 року Позивач оплатив його (судового експерта) послуги перерахувавши на його рахунок 7000 гривень, чим поніс додаткові вимушені фінансові витрати.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові №911/286/20 від
21.12.2020 року. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на вище наведене Позивач вважає за доцільним здійснювати нарахування саме від розміру матеріального збитку (завданої шкоди) пов`язаної з пошкодженням автомобіля «RENAULT LOGAN», д.н.з. НОМЕР_2 визначену вищезазначеним висновком від 29.09.2025 року як різницю вартості автомобіля до та після ДТП, що становить у сумі 138 501, 35 грн. Якщо врахувати, що Відповідачами Позивачеві не було відшкодовано жодної гривні, відповідно сума виплати Відповідачем-1 має становити 145501,35грн. А також вимушені витрати у сумі 7000грн., які Позивач був змушений витратитись на проведення вищезазначеної незалежної експертизи №22804 від 29.09.2025 року.
Внаслідок вищезазначеного ДТП Позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких Позивач зазнав у зв`язку із тим, що: дана дорожньо-транспортна пригода та її наслідки призвели до повного фізичного знищення належного Позивачу транспортного засобу, автомобіль відновленню не підлягає, порушені нормальні життєві зв?язки, що зараз потягнуло Позивачеві додаткових затрати, автомобіль повністю знищений, що стало джерелом негативних емоцій, вплинуло на реалізацію його намірів та ділових стосунків.
Позивач не має змоги з травня 2025 року користуватись автомобілем, чим порушено ритм його життя, він обмежений у вирішенні побутових питань, зокрема Позивач проживає у смт. Брюховичах і для вирішення більшості побутових питань в нього є необхідність доїзду у м. Львів на службу де він зараз проходить в якості військовослужбовця, а через відсутність автомобіля Позивач змушений шукати знайомих з транспортним засобом, або користуватись послугами таксі, що теж призводить до значних матеріальних затрат.
Відповідач-2 стала ухилятись від добровільної виплати недоотриманих матеріальних збитків, свідомо ігнорує Позивача не відповідає на телефоні дзвінки, що завдає Позивачу душевних страждань та нервозності. Хоча на момент ДТП Відповідач-2 запевняла Позивача, що всі моральні збитки і не тільки моральні збитки Позивачу відшкодує.
Після дорожньо-транспортної пригоди Позивач став відчувати неспокій, тривожність часто в нього виникають думки щодо повторення такої ситуації, що негативні емоції впливають на його фізичний та психологічний стан. Розмір відшкодування моральної шкоди Позивачем визначено у сумі 25000 грн. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. 
Позивач та представник позивача, адвокат Феденишин В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити та розглядати справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов частково заперечила, зазначивши, що відшкодувала позивачу 10000,00грн., підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ОСОБА_2 16.05.2025 року о 19:00 год., керуючи транспортним засобом марки «AUDI E-TRON» д.н.з. НОМЕР_3 у смт. Брюховичі на вул.Незалежності України, 48 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та керувати ним, не дотрималась безпечної дистанції, здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «RENAULT LOGAN» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відтак, ОСОБА_2 своїми діями порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1, п.1.5, п. 2.3.б. Правил дорожнього руху України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
10.07.2025 року постановою Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/6001/25 визнано ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.6).
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2025 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП.
На момент скоєння вищевказаної ДТП, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 , а саме: автомобіль марки «AUDI E-TRON» д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований у ПАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу ОСЦПВ №226743848, де ліміт становить 250000,00грн. (а.с.83-84).
Позивачем подано Страховику ПрАТ "СК «Євроінс Україна» Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Сторонами згоди щодо розміру страхового відшкодування не досягнуто, позивач вважає, що розмір заподіяних збитків є більшим, тому звернувся до спеціаліста автотоварознавця для оцінки розміру збитків.
Згідно Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №22804 від 29.09.2025, виконавець судовий експерт Холодцов Д.В., ринкова вартість автомобіля «RENAULT LOGAN» д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП становила 145978,99грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT LOGAN» д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становила 233058,15грн.; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «RENAULT LOGAN» д.н.з. ВС1105РАстановила 138501,35грн. (а.с.7-20).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За положеннями п.9.1, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортних пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
За нормами п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
У цій справі, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого за полісом №226743848 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» транспортного засобу з вини водія ОСОБА_2 , обов`язок відшкодувати оцінену у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку шкоду відповідно до ліміту відповідальності покладається на страховика (відповідача 1).
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлює Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі – Методика), затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).
Згідно з п.1.3 розділу І Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Відповідно до п.4.1 розділу ІV Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (п.4.3 розділу ІV Методики ).
Пунктом 4.4 розділу ІV Методики передбачені вимоги до звіту (акта) або висновку експерта про оцінку КТЗ. Зокрема, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, серед іншого, така інформація: дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки.
Відповідно до п.5.1 розділу V Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; установити пробіг за одометром; зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування (п.5.5 розділу V Методики).
Згідно з п.8.1 розділу VIII Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження (п.8.5 розділу VIII Методики).
З огляду на вказані норми, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу, (залучив(ла) експерта). Крім цього, з метою дотримання вимог п.5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Так, Ремонтна калькуляція №288307, надана відповідачем 1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, яка складає 99223,58грн. не відповідає вимогам Методики, оскільки транспортний засіб особисто оцінювачем не оглядався, а при його складанні використано матеріали з огляду спеціаліста, що зазначено у самому звіті; фіксація характеру і обсягу пошкоджень шляхом фотографування не здійснювалася ні на момент огляду спеціалістом (доказів протилежного суду не надано), ні оцінювачем, який складав калькуляцію.
Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 752/16797/14-ц (п.п. 44, 45), сформовано правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який складено без особисто огляду автомобіля. "44. Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу. 45. Оскільки звіт № 4088/07/14-2 складений без огляду автомобіля «Opel Astra» та без урахування вартості залишків останнього, суди першої й апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли цей звіт до уваги".
Аналогічна позиція викладена також, у постановах Верховного суду від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі № 202/7844116-ц, та від 04 вересня 2019 року по справі № 703/4445/15-ц, щодо неможливості брати до уваги Звіт оцінювача, який особисто не оглядав транспортний засіб, а також постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18, де не взято до уваги в якості належного доказу звіт оцінювача, з тієї підстави, що оцінювач не провів особистого огляду об`єкта оцінки, що могло вплинути на результати такої оцінки.
Враховуючи, що Ремонтна калькуляція №288307 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу складена з порушенням вимог Методики, суд не бере її до уваги як доказ на підтвердження розміру завданих позивачу матеріальних збитків та, відповідно, розміру страхового відшкодування.
Наданий позивачем Висновок експерта №22804 від 29.09.2025 року складений з дотриманням вимог ст.102, 106 ЦПК України, а також є передбаченим ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документом для визначення розміру страхового відшкодування за відсутності досягнутої згоди між страховиком та потерпілим щодо розміру такого відшкодування.
Будь-яких обґрунтувань щодо неправильності або неповноти Висновку експерта №22804 від 29.09.2025 представник відповідача 1 не навів, клопотань про призначення додаткової або повторної експертиз не заявляв. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума страхового відшкодування в розмірі 138501,35грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).
Також, згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.
При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.
Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також, у Постанові ВСУ від 31.05.2017 року у справі № 6-2969цс16 року зазначено, що «з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
Аналогічні за змістом твердження наведені в Постанові Верховного Суду від 06.12.2018р. у справі №477/2154/16-ц, де вказано, що позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума в розмірі 145501,35грн. (138501,35 – вартість відновлювального ремонту +7000,00 - розмір витрат на підготовку експертного висновку, а.с.52).
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн. суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 25000,00 гривень є завищеним. Суд враховує обставини по справі, те, що відповідачем ОСОБА_2 відшкодовано позивачу 10000,00грн. та вважає, що в результаті ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя та безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Із представленої платіжної інструкції від 14.07.2025 року (а.с.50-52), вбачається, що позивачем оплачено 7000грн. за проведення Висновку експерта №22804 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна» в користь ОСОБА_1 145501,35грн. (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот одну гривню тридцять п`ять копійок) у відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Євроінс Україна» в доход держави судовий збір в розмірі 1331,20 гривень (одна тисяча триста тридцять одну гривню двадцять копійок). 
У задоволенні решти вимог – відмовити. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», код ЄДРПОУ – 22868348, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102.
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.
Повний текст судового рішення виготовлено 10 квітня 2026 року.
  Суддя	  	 О.  І.  Ковальчук