ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року	справа № 380/12/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку позивачу допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2022 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та доплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2022 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обчислення вказаних виплат індексації грошового забезпечення, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 та з урахуванням вже виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що він безперервно проходив військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) у період з 15.02.2019 по 12.10.2023. Зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 380/18034/25, яке набрало законної сили, дії Відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації було визнано протиправними, а військову частину зобов`язано нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.02.2019 по 31.12.2022. На виконання цього судового рішення, 28.11.2025 на банківський рахунок Позивача зараховано 152 729,26 грн недоплаченої індексації.
Водночас, Позивач наголошує, що у період 2019-2022 років йому щорічно виплачувалися допомога на оздоровлення (у 2019, 2020, 2021, 2022 роках) та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (у 2020 та 2022 роках). Відповідно до чинного законодавства, розмір вказаних допомог обчислюється, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Оскільки Відповідач виплатив належну суму індексації із значним запізненням (лише наприкінці 2025 року), вона протиправно не була включена до складу місячного грошового забезпечення під час первинного розрахунку та виплати вказаних допомог у відповідних роках. Позивач вважає таку бездіяльність військової частини щодо нездійснення перерахунку протиправною, посилаючись на сталу практику Верховного Суду, згідно з якою індексація має систематичний (щомісячний) характер, є невід`ємною складовою грошового забезпечення та обов`язково повинна враховуватися при обчисленні розміру зазначених допомог. Крім того, Позивач просить зобов`язати Відповідача здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб (ПДФО), утриманих з цих виплат, відповідно до Порядку № 44 від 15.01.2004.
Ухвалою від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач 23.01.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свою правову позицію Відповідач обґрунтовує тим, що індексація за своєю правовою природою є окремою державною гарантією (компенсаційною виплатою), спрямованою на захист доходів громадян від інфляції, а тому вона не входить до складу постійного щомісячного грошового забезпечення (окладів, постійних надбавок та доплат), з якого безпосередньо обчислюються спірні допомоги.
Крім того, Відповідач зазначає, що допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань належать до непостійних (одноразових) видів грошового забезпечення. Їх виплата не є безумовною та регулярною, а залежить від настання певних юридичних фактів (набуття права на відпустку) або додаткових умов (рішення командира, наявність затвердженого фонду грошового забезпечення у кошторисі військової частини). На переконання Відповідача, оскільки індексації підлягають виключно постійні види грошового забезпечення, включення її до бази розрахунку одноразових виплат суперечить нормам Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення № 200, а отже, правових підстав для здійснення перерахунку та доплати заявлених Позивачем сум не існує.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги Позивача та заперечення Відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 безперервно проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) у період з 15 лютого 2019 року по 12 жовтня 2023 року. 
Згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 12.10.2023 № 331, Позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 12.10.2023.
Судом на підставі належних, допустимих та достовірних письмових доказів з`ясовано, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 380/18034/25, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення Позивачу. Вказаним судовим рішенням Відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.02.2019 по 31.12.2022.
На виконання вказаного судового рішення, Відповідач 28.11.2025 здійснив перерахунок коштів на банківський рахунок Позивача у загальній сумі 152 729,26 грн. Цей факт підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, згідно з якою призначенням платежу вказано: “Індексація грошового забезпечення згідно рішення Львівського окружного адм. суду №380/18034/25 від 12.11.2025 року”.
Разом з тим, відповідно до даних особових карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2019-2022 роки, під час проходження військової служби у спірний період Позивачу було нараховано та фактично виплачено такі додаткові види грошового забезпечення:
- допомогу для оздоровлення: у квітні 2019 року в розмірі 18 954,00 грн; у березні 2020 року в розмірі 19 298,00 грн; у січні 2021 року в розмірі 19 298,00 грн; у квітні 2022 року в розмірі 24 905,20 грн;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань: у липні 2020 року в розмірі 19 298,00 грн та у травні 2022 року в розмірі 24 905,20 грн.
Судом встановлено та не заперечується самими сторонами, що при первинному обчисленні розміру вказаних допомог на оздоровлення за 2019-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2022 роки, Відповідачем не включалась до бази їх розрахунку індексація грошового забезпечення.
Така ситуація об`єктивно склалася внаслідок того, що у місяцях виплати вказаних допомог Відповідач не нараховував Позивачу індексацію поточним платежем. Фактично сума індексації грошового забезпечення за вказані роки визнана, нарахована та виплачена Позивачу єдиним платежем лише із значним запізненням — у листопаді 2025 року (на виконання рішення суду у справі № 380/18034/25). 
Відповідно, після проведення такої виплати Відповідач самостійно не здійснив перерахунок раніше виплачених допомог з урахуванням відновлених сум індексації, що і стало безпосередньою підставою для звернення Позивача з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить із комплексного та системного аналізу норм чинного законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України імперативно встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі — Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII чітко закріплено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України у спірний період (2019– 2022 роки) визначалися Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, що затверджена наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 (далі — Інструкція № 200).
Відповідно до пункту 1 розділу XIX Інструкції № 200, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 розділу ХХ Інструкції № 200, військовослужбовцям за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.
Оцінюючи доводи Відповідача про те, що індексація має компенсаційний характер, не входить до складу місячного грошового забезпечення і тому не повинна враховуватися при обчисленні розміру вказаних допомог, суд зазначає наступне.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін визначаються Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 № 1282-XII (далі — Закон № 1282-XII).
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексація грошового забезпечення є одним із передбачених законодавством механізмів підвищення грошових доходів громадян задля відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Суд наголошує, що Верховний Суд у своїх численних постановах (зокрема, від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі 638/5794/7, від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17, від 21.12.2021 у справі № 820/3423/18, від 30.11.2023 у справі № 380/21619/21, сформував сталу та послідовну правову позицію щодо правової природи індексації. Згідно з висновками касаційної інстанції, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її суть полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня грошового забезпечення внаслідок його знецінення. З огляду на це, індексація є невід`ємною складовою частиною місячного грошового забезпечення військовослужбовців.
Оскільки індексація входить до складу щомісячного грошового забезпечення, вона в обов`язковому порядку має враховуватися як складова бази при обчисленні тих виплат, розмір яких є похідним від місячного грошового забезпечення (зокрема, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань).
Суд вважає безпідставними твердження Відповідача про те, що вказані види допомог є “непостійними” (одноразовими) виплатами, а тому індексація на них не повинна нараховуватися. Вказані доводи свідчать про хибне розуміння Відповідачем предмета заявленого позову.
Суд звертає увагу, що предметом цього спору є не нарахування індексації на саму суму одноразової допомоги, а навпаки — включення суми індексації (яка є щомісячною постійною виплатою за відповідний місяць) до складу загальної бази (місячного грошового забезпечення), з якої розраховується розмір цих щорічних допомог.
Оскільки судовим рішенням у справі № 380/18034/25 було встановлено протиправність дій військової частини та зобов`язано виплатити Позивачу індексацію за 2019-2022 роки, вказана сума індексації де-юре набула статусу належної Позивачу складової його щомісячного грошового забезпечення за відповідні місяці. 
Відповідно, після фактичного проведення такої доплати (28.11.2025), у Відповідача виник безумовний обов`язок здійснити перерахунок похідних від місячного грошового забезпечення виплат — допомоги на оздоровлення та соціально-побутової допомоги, виплачених у 2019-2022 роках, включивши відновлену суму індексації до їх розрахунку. 
Нездійснення такого перерахунку свідчить про допущення органом владних повноважень протиправної бездіяльності.
Щодо позовної вимоги про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб (ПДФО), суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Механізм та умови виплати такої компенсації визначає Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі — Порядок № 44).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом повного та рівноцінного відшкодування втрат частини грошового забезпечення.
Пунктом 4 Порядку № 44 імперативно визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Суд наголошує, що доплати (різниця), які виникнуть внаслідок здійснення перерахунку допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2022 роки, є невід`ємними складовими грошового забезпечення Позивача. Відповідно, з цих сум, згідно з нормами податкового законодавства, підлягає утриманню податок з доходів фізичних осіб (ПДФО). 
З огляду на це, Позивач має право на отримання повної грошової компенсації утриманих сум такого податку, яка має бути виплачена йому одночасно із виплатою перерахованих сум допомог, як це прямо передбачено Порядком № 44.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своєї поведінки покладається саме на відповідача.
Суд констатує, що Відповідач — ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) — як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого процесуального обов`язку та не довів правомірності своєї бездіяльності щодо нездійснення відповідного перерахунку раніше виплачених допомог після фактичного нарахування та виплати Позивачу сум індексації грошового забезпечення за судовим рішенням. Доводи Відповідача ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права та повністю спростовуються сталою судовою практикою Верховного Суду.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінюючи обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Відповідача та зобов`язання його здійснити відповідний перерахунок із виплатою компенсації ПДФО є належним, ефективним та пропорційним способом відновлення законності. 
Такий спосіб захисту забезпечить повне та реальне поновлення порушених соціальних гарантій Позивача на отримання належного йому розміру грошового забезпечення у повному обсязі.
З огляду на встановлені судом обставини, всебічно досліджені докази та системний аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій адміністративній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір”, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Згідно зі сталою судовою практикою, зазначена пільга поширюється також і на вимоги щодо стягнення належного військовослужбовцю грошового забезпечення, яке за своєю правовою природою прирівнюється до заробітної плати.
Зважаючи на те, що Позивач на підставі прямої вказівки закону повністю звільнений від сплати судового збору за подання цього адміністративного позову, а будь-яких належних та допустимих доказів понесення ним інших документально підтверджених судових витрат (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу) матеріали справи не містять, правові підстави для їх розподілу чи стягнення з Відповідача в порядку, визначеному статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, об`єктивно відсутні. 
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2019, 2020, 2021, 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2022 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат сум індексації грошового забезпечення.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) допомоги на оздоровлення за 2019, 2020, 2021, 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2022 роки. з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обчислення вказаних виплат індексації грошового забезпечення, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 та з урахуванням вже виплачених сум
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 03 квітня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.