ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2026 р. Справа №926/5518-б/23 (926/1744/25)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Галушко Н.А.
Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” від 22.12.2025 (вх. №01-05/3828/25 від 25.12.2025)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 (повне рішення складено 01.12.2025, суддя Бутирський А.А.)
та на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2025
у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд”, м. Чернівці
до ОСОБА_1 , м. Одеса
про стягнення заборгованості в сумі 619 960,00 грн.

за участю представників сторін:
арбітражний керуючий Козій В.Ю. (в залі суду)
від відповідача: Стойка М.Д. (в залі суду)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) у задоволенні позову ТОВ “Вектор Ойл Трейд” до ОСОБА_1 про стягнення 619 960,00 грн. – відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2025 у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” на користь ОСОБА_1 – 30000,00 грн витрат на правничу допомогу, у задоволенні решти вимог відповідача відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2025 у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 619 960,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 апеляційну скаргу ТзОВ “Вектор Ойл Трейд” у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) залишено без руху та встановлено апелянту строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме для надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 13 949,10 грн.
05.01.2026 скаржник подав заяву про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію про сплату судового збору. Зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету підтверджується випискою, сформованою в Автоматизованій системі документообігу суду 06.01.2026.
12.01.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” від 22.12.2025 (вх. №01-05/3828/25 від 25.12.2025) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2025 у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25); призначено розгляд справи на 18.02.2026; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 13.02.2026; витребувано матеріали справи №926/5518-б/23 (926/1744/25) в Господарського суду Чернівецької області.
10.02.2026 представник ОСОБА_1 – Стойкова М.Д. подала до суду через систему “Електронний суд” клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 задоволено. 
10.02.2026 представник ОСОБА_1 – Стойкова М.Д. подала до суду через систему “Електронний суд” відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін. 
В судове засідання 18.02.2026 арбітражний керуючий та відповідач участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги та просили врахувати їх при прийнятті постанови. 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення та додаткове рішення скасуванню, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції. 

Товариство з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 619 960,00 грн. в порядку положень ст. 1212 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виснував наступне:
- хоча і оригінал договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф від 18.04.2017 не був наданий суду, згаданий доказ є належним і допустимим враховуючи встановленні судом фактичні обставини цієї справи, а саме відповідачем надано належним чином засвідчену копію, крім того, банківські виписки містять посилання на цей договір, як на підставу для проведення платежу. В той же час ліквідатором Козію В.Ю. у межах справи про банкрутство не передані жодні документи, що позбавляє можливості останнього стверджувати про наявність або відсутність існування такого договору.
- на виконання умов договору, протягом строку його дії, відповідач повертала отримані кошти частинами, що підтверджується довідкою банкрута № 10/12-07 від 10.12.2020.
- довідка носить похідний характер, проте вона підписана банкрутом (позивачем у справі), що підтверджує достовірність викладених у ній обставин. Курім того, діюче законодавство не зобов`язує відповідача зберігати докази повернення грошових коштів банкруту зі строком зберігання понад 5 років.
- безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
- конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої “абсолютної” безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
- в межах цієї справи встановлено існування між сторонами договірних зобов`язань, що виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України. Щодо окремих неточностей у призначенні платежу згідно банківських виписок суд зазначає, що між сторонами існує лише один договір – договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф від 18.04.2017, а відтак всі платежі із посиланням на договір стосуються саме цього договору.

Узагальнені доводи апелянта, заперечення відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду подало апеляційну скаргу в якій вказує на те, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовуючи свої доводи наступним: 
- довідка №10/12-7 від 10.12.2020 не може вважатися належним доказом повернення позики, інших доказів відповідачем не подано.
- судом без належних правових підстав не враховано відсутність будь-якої поважної причини неподання відповідачем оригіналу договору позики, що виключає прийняття копії договору, як належного доказу. 
- згідно положень п.1.6. договору №18-04-Ф від 18.04.2017 датою повернення фінансової допомоги є дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитора або дата внесення готівкових коштів у касу підприємства. Натомість, як вбачається із банківських виписок боржника – грошові кошти, в якості повернення позики від відповідача на банківські рахунки позивача не надходили. 
- порядок документального оформлення внесення готівки в касу підприємства було врегульовано постановою НБУ №673 від 15.12.2004 “Про затвердження положення про касові операції у національній валюті в Україні” у відповідності до якої приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємством готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки підприємства квитанція, що є відривною частиною прибуткового касового ордера. Контроль за веденням касової книги покладається в тому числі на головного бухгалтера, яку обіймала відповідач у справі – ОСОБА_1 
- обов`язок доведення факту повернення коштів в касу підприємства покладається саме на відповідача. 
- місцевим судом не досліджено дату повернення грошових коштів в касу підприємства, не звернено уваги на те, що передумовою складення довідки №10/12-07 від 10.12.2020 є проведення звірки взаєморозрахунків між сторонами, а також те, шо повернення грошових коштів виникав у відповідача лише після 21.12.2020 за умовами п. 1.4. договору. 
- судом не враховано правових позицій Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, Великої палати Верховного Суду від 321.06.20236 по справі № 916/3027/21 та постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
- відповідачем не надано оригіналу договору №10/12-07 від 10.12.2020, не надано інформації про періоди і дати повернення грошових коштів у касу підприємства, відтак на підставі положень ст. 74 ГПК України суд повинен був не приймати як доказ копію вказаного документу та встановити позадоговірний характер правовідносин між сторонами, що є підставою для задоволення позовних вимог. 
- грошові кошти у сумі 37 050,00 грн. перераховані відповідачу не на підставі договору №18-04-Ф від 18.04.2017, а з іншим цільовим призначенням, а саме: “договір №03/04/2017 від 18.04.2017”, “№18/04-17 від 18.04.2017” та договір “№18-04-П від 18.07.2017”. 

Заперечуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у відзиві навела наступні доводи:
- за умовами п. 1.6. договору на вимогу позичальника, у випадку повернення коштів шляхом їх внесення у касу підприємства, після проведення звірки, кредитор надає позичальнику довідку, що є підтвердженням відсутності заборгованості у позичальника за цим договором. 
- інших договорів між сторонами не укладалося, помилки які містяться у банківській виписці, наданій позивачем, є технічними та не свідчать про наявність інших укладених договорів, оскільки усі кошти отримувалися в межах договору №18-04-Ф від 18.04.2017. 
- твердження позивача про відсутність наданих відповідачем доказів проведення звірки взаємних розрахунків, як передумови для видачі довідки про відсутність заборгованості є безпідставними, оскільки такої умови договором не визначалося. 
- видача довідки свідчить про те, що на момент її складання бухгалтерський облік підприємства відображав факт повернення боргу, і саме ця довідка у відповідності до п. .1.6 договору є фінальним документом, що підсумовує стан розрахунків між сторонами. Вказане узгоджується із положенням ст. 545 ЦК України. 
- як вірно зазначено судом першої інстанції, факт існування договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф від 18.04.2017 є більш вірогідним, оскільки відповідачем надано належним чином засвідчену копію, а крім того, банківські виписки містять посилання саме на цей договір, як на підставу для проведення платежу.
- крім квитанцій до прибуткових касових ордерів, внесення коштів у касу Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” може бути також підтверджене прибутковими касовими ордерами та записами у касових книгах, які згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, ЗУ “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та частин 1, 2 ст. 67 Кодексу України з процедур банкрутства повинні зберігатися у позивача.
- у разі відсутності у підприємства первинної бухгалтерської документації, враховуючи передбачену на законодавчому рівні обов`язковість її зберігання та заборону на вилучення (крім окремих випадків), в підтвердження цього має бути наданий акт про вилучення документації, її пропажу чи знищення. Недотримання порядку зберігання первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку (або знищення їх раніше дати звернення із даним позовом), крім іншого, позбавляє Товариство з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” можливості посилатись на невиконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів у готівковій формі, оскільки у справі наявна відповідна довідка, яка підтверджує відсутність заборгованості за договором.
- апелянтом не надано ані самостійно, ані на запит представника відповідача копій касових книг, прибуткових касових ордерів Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” за період з 18.04.2017 року по 10.12.2020 року включно. При цьому, не зважаючи на те, що чинним законодавством визначений обов`язок саме позивача зберігати первинну бухгалтерську документацію, в тому числі прибуткові касові ордери, останній намагається перекласти цей обов`язок на відповідачку, яка ще 10.12.2020 звільнилась з посади головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” та, відповідно, немає доступу до первинної бухгалтерської документації підприємства і немає зобов`язань її зберігати.
- враховуючи те, що підставою для отримання відповідачем грошових коштів, які, на теперішній час, повернуті у повному обсязі, був договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф від 18.04.2017, посилання позивачем на статтю 1212 ЦК України, як підставу для стягнення коштів є необґрунтованим.
- висновки Великої палати ВС по справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), Великої Палати ВС від 21.06.2023 року по справі № 916/3027/21 та Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 прийняті по справам, які не є релевантними із справою № 926/5518-б/23 (926/1744/25). Неподібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини. Також апелянтом не вказано які саме норми права було застосовано без врахування висновків у вказаних постановах ВС.

Фактичні обставини справи вірно встановленні місцевим господарським судом.

18.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф, згідно якого кредитор зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується використати її для власних господарських потреб і повернути у визначений даним договором строк (п.1.1 договору).
Фінансова допомога надається позичальнику з поновлювальним лімітом у розмірі 100 000,00 грн. (п.1.2. договору). Фінансова допомога надається кредитором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника (п.1.2.1. договору). Фінансова допомога може надаватись частинами протягом всього строку дії договору в межах суми, вказаної у п.1.2. договору (п.1.2.2 договору). Відсотки на фінансову допомогу, що надається за даним договором, не нараховуються (п.1.3. договору).
Фінансова допомога надається строком до 31.12.2020 включно. По закінченні строку, вказаного в п.1.4 договору, фінансова допомога (залишок фінансової допомоги) має бути повністю повернута позичальником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора або готівкою у касу підприємства (п. 1.5. договору). Датою повернення фінансової допомоги є дата зарахування останньої частини наданих коштів на поточний рахунок кредитора або дата внесення готівкових коштів у касу підприємства. На вимогу позичальника, у випадку повернення коштів шляхом їх внесення у касу підприємства, після проведення звірки, кредитор надає позичальнику довідку, що є підтвердженням відсутності заборгованості у позичальника за цим договором (п. 1.6. договору).
Кредитор має право, вимагати від позичальника повернення фінансової допомоги відповідно до п.1.5. даного договору; вимагати дострокового повернення фінансової допомоги (п.2.1. договору). Позичальник зобов`язаний: повернути фінансову допомогу в строки, встановлені п.1.4. договору; повернути фінансову допомогу достроково за вимогою кредитора, а також в інших випадках, передбачених договором (п.2.2. договору). Позичальник має право: достроково повернути фінансову допомогу; повертати фінансову допомогу повністю або частинами (п.2.3. договору).
Згідно банківських виписок АТ КБ “Приватбанк” банкрут перерахував відповідачу грошові кошти, а саме:
- 19.04.2017: 13650.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 04.05.2017: 3400.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 15.06.2017:10010.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017р. Без ПДВ;
- 26.06.2017: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 25.07.2017:10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 18.08.2017:10000.00 ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 11.09.2017:10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
-18.09.2017: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 09.10.2017: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 18.10.2017: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 24.11.2017: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 20.12.2017: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 07.02.2018: 19000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 19.02.2018: 30000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без 1ІДВ;
- 06.04.2018: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 19.04.2018: 30000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 04.05.2018: 30000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 15.06.2018: 30000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 26.06.2018: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 25.07.2018: 30000.00 грн. ІПНІ 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 18.08.2018: 50000.00 грн. ІПН 23;06201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ
- 11.09.2018: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 18.09.2018: 9900.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 09.10.2018: 30000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 18.10.2018: 3000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 24.11.2018: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 20.12.2018: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 07.02.2019: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 19.02.2019: 11000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 06.04.2019: 10000.00 грн.ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 10.12.2019: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 10.12.2019: 20000.00 ІПН 2306201827б безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 03.02.2020: 10000.00 ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 03.03.2020: 10000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 02.04.2020: 15000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017 Без ПДВ;
- 04.05.2020: 20000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ;
- 09.06.2020: 5000.00 грн. ІПН 2306201827 безвітсоткова фінансова позика за договором 18-04-ф від 18.04.2017. Без ПДВ.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За приписами частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Отже, за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, тоді як у правовідносинах, які виникають із заподіяння шкоди зміна, а саме приріст майна завдавача шкоди не обов`язково відбувається, а тому не є кваліфікуючої ознакою деліктних відносин.
Для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тож, у разі коли особа користувалася майном без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику майна на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
У цих висновках судова колегія звертається до послідовно сформульованої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах: від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), а також в постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 06.02.2019 у справі № 922/587/18, від 26.06.2019 у справі № 686/17335/18-ц (провадження № 61-4630св19), від 17.11.2021 у справі № 686/23793/17 (провадження № 61-87св21).
Водночас, в межах цієї справи судом встановлено, що 18.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Тренд” (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф, згідно якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується використати її для власних господарських потреб і повернути у визначений даним Договором строк.
На підтвердження виконання відповідачем умов вказаного договору, а саме повернення отриманих коштів частинами, протягом строку його дії, відповідачем долучено до матеріалів справи довідку банкрута № 10/12-07 від 10.12.2020, з якої вбачається, що станом на поточну дату, грошові зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги №18-04-Ф від 18.04..2017 повністю погашені ОСОБА_1 шляхом внесення готівки у касу підприємства частинами. Сторони претензій одна до одної не мають. Оригінал довідки оглянуто місцевим господарським судом в судовому засіданні. 
При цьому варто зауважити, що хоча згадана довідка і носить похідний характер на підтвердження існування договірних відносин між сторонами, проте вона підписана генеральним директором ТОВ “Вектор Ойл Трейд” з проставленням печатки підприємства, що підтверджує достовірність викладених у ній обставин. Крім того, діюче законодавство не зобов`язує відповідача зберігати докази повернення грошових коштів банкруту зі строком зберігання понад 5 років.
На підтвердження надання позивачем безвідсоткової фінансової допомоги ОСОБА_1 саме на підставі договору №18-04-Ф від 18.04.2017 ліквідатором долучено до матеріалів справи виписку про рух коштів по рахунках ТОВ “Вектор Ойл Тренд” за період з дати відкриття по дату їх закриття наданої АТ КБ “Приватбанк” (вх. № 20.1.0.0.0/7-241025/70516 від 31.10.2024.
Підсумовуючи зазначене, суд виснує, що у спірних правовідносинах, зобов`язання сторін щодо надання позики були врегульовані укладеним між сторонами договором, що свідчить про наявність договірних відносин та виключає можливість застосування положень статті 1212 ЦК.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Щодо окремих неточностей у призначенні платежу згідно банківських виписок судова колегія погоджуючись із висновками місцевого господарського суду зазначає, що між сторонами було укладено лише один договір – договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 18-04-Ф від 18.04.2017, доказів протилежного сторонами не доведено, а відтак всі платежі із посиланням на договір стосуються саме цього договору.
Щодо доводів скаржника про покладення обов`язку саме на відповідача доводити повернення отриманої безвідсоткової фінансової допомоги позивачу, не надання оригіналу договору №18-04-Ф від 18.04.2017, не надання інформації щодо періодів і дат повернення грошових коштів у касу підприємства, судова колегія зазначає, що враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, справа розглядається в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів.
В межах цієї справи відповідачем надано копію договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №18-04-Ф від 18.04.2017 та довідку за вих. № 10/12-07 від 10.12.2020 видану боржником, підписану уповноваженою особою з проставленням печатки підприємства про повне погашення заборгованості за вказаним договором шляхом внесення коштів у касу підприємства частинами. Ці докази, в сукупності з наданою ліквідатором випискою з рахунків позивача, в яких зазначено призначення платежу – “договір 18-04-Ф від 18.04.2017”, враховуючи стандарт доказування “вірогідність доказів” свідчать про існування між сторонами договірних відносин, що виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України, про що вказано вище. 
В цьому контексті, судова колегія наголошує на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування “вірогідність доказів”, на відмінну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
При цьому, позивач не обґрунтовує свої вимоги наявністю обставин щодо знищення чи вилучення первинної бухгалтерської документації, обов`язок зберігання якої покладено на підприємство, а саме касових книг, прибуткових касових ордерів за період з 18.04.2017 по 10.12.2020, які надали б можливість встановити або ж спростувати повернення коштів відповідачем у готівковій формі. Твердження скаржника про не виявлення під час проведення інвентаризації майна боржника та первинної бухгалтерської документації - договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №18-04-Ф від 18.04.2017 вказаних висновків не спростовує.

Спростовуючи доводи скаржника про невідповідність оскарженого рішення правовим висновкам викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, Великої палати Верховного Суду від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 та постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, судова колегія зазначає наступне.
Згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові ВП ВС від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. 
Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. 
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обовязково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. 
Оцінюючи доводи скаржника щодо неврахування місцевим господарським судом рішення судів у подібних правовідносинах слід зазначити, що рішення Верховного суду у наведених ним справах не є релевантними до даних правовідносин, на підтвердження чого наводить наступні обґрунтування.
По справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19): предметом спору є визнання недійсними рішень загальних зборів підприємства; підставою позову було посилання позивача на те, що збори були неповноважними, а також те, що його не повідомили про проведення зборів; встановлювались обставини порушення прав (наявності чи відсутності прав) позивача на участь у загальних зборах. 
По справі № 916/3027/21: предметом спору є стягнення передоплати за договором поставки; підставою позову було нездійснення відповідачем поставки товару та відмова повернути у добровільному порядку суму передоплати; встановлювались обставини фактичного здійснення поставки товару та передання його позивачу. 
По справі № 917/1307/18: предметом спору є зобов`язання здійснити поставку за договором і стягнення неустойки; підставою позову було невиконання відповідачем зобов`язань з поставки товару; спір стосувався різного тлумачення сторонами дати укладення договору поставки. Висновок суду, викладений у пункті 43 постанови, стосується припущення судом періоду підписання договору. Наявність договору поставки сторонами не заперечувалась. 
Натомість в межах цієї справи перед судом постало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості в порядку положень ст. 1212 ЦК; а також наявності чи відсутності підстав для врахування наданої відповідачем копії договору у сукупності з іншими встановленими в межах цієї справи доказами щодо існування договірних відносин, які виключають можливість задоволення позовних вимог в порядку зазначеної статті.
Підсумовуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що висновки місцевого господарського суду не суперечать висновкам Верховного Суду викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, Великої палати Верховного Суду від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 та постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 на неврахування яких посилається скаржник, більше того зазначені висновки на думку суду є не релевантними до правовідносин у цій справі, а відтак не можуть визнаватися підставою для скасування оскарженого рішення.

В частині оскарження додаткового рішення, судова колегія зазначає, що скаржник пов`язує його скасування з наявністю підстав для скасування основного рішення по суті спору. Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість висновків місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, і відповідно обґрунтованість покладення витрат відповідача на правову допомогу за результатами розгляду справи на позивача.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції.

В порядку положень ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються долученими доказами, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 у справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) та додаткове рішення від 04.12.2025 скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду, судова колегія виснує про наявність підстав для покладення судового збору на скаржника. 
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Вектор Ойл Трейд” від 22.12.2025 (вх. №01-05/3828/25 від 25.12.2025) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.12.2025 справі №926/5518-б/23 (926/1744/25) – залишити без змін.
3. Судовий збір покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд. 
Повна постанова складена 27.02.2026

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.