Справа № 161/14280/15-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/271/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», як правонаступник всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, який обґрунтовано тим, що між ВАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 26.08.2008 було укладено кредитний договір № BL8000 та додаткові угоди до нього, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 85 000 доларів США строком до 19.06.2024, зі сплатою 16,45 % річних за користування кредитом.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.05.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 131 276,51 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2013 еквівалентно 1 049 293,14 грн.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та невиконанням рішення суду у нього виникла заборгованість у сумі 36 846,54 доларів США, з яких: 25 136,44 доларів США – інфляційні втрати, 11 710,10 доларів США – 3 % річних, які позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 та відшкодувати понесені судові витрати.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № BL8000 від 26.08.2008 у розмірі 36846,54 доларів США, з яких: 25 136,44 доларів США – інфляційні втрати, 11 710,10 доларів США – 3 % річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3 654 грн судового збору.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ліпкевича І. В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
На заочне рішення суду від 24.12.2015 представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та ухвалити у цій частині нове судове рішення – про відмову в позові в частині вимог про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, а також вирішити питання про стягнення судових витрат.
Зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України – гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Вважає, що можливість стягнення інфляційних втрат залежить від вираження валюти у самому договорі, а не від стягнення судом кредиту відповідно до обмінного курсу гривні на відповідну дату.
Оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором виражене в іноземній валюті (85 000 доларів США) і рішенням суду з нього стягнуто кошти також в іноземній валюті, то нарахування і стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 25 136,44 доларів США є незаконним та безпідставним.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17.12.2024 було визнано неповажними зазначені представником відповідача ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2015 та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою.
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.12.2025 встановлено, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції від 24.12.2015 відповідачем та його представником не пропущено, касаційну скаргу представника відповідача задоволено та скасовано ухвалу Волинського апеляційного суду від 17.12.2024, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2015 та зупинено дію цього рішення до закінчення апеляційного провадження. Роз`яснено позивачу право подати відзив на апеляційну скаргу.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, а подав заяву про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги апелянту.
Зазначена заява не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:
1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;
2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;
3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Зазначені приписи не передбачають можливості закриття апеляційного провадження з будь-яких інших підстав.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.01.2026 справу призначено до апеляційного розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання на 10:00 09 лютого 2026 року.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх з відповідачем відсутності. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У цій справі – це 18 лютого 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № BL8000 від 26.08.2008 у розмірі 11 710,10 доларів США – 3 % річних відповідачем не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
В межах доводів апеляційної скарги судом встановлено, що за кредитним договором № BL8000 від 26.08.2008 та додатковими угодами до нього, укладеними між сторонами, відповідач ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 85 000 доларів США строком до 19.06.2024, зі сплатою 16,45 % річних за користування кредитом.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2013 року у справі № 161/6225/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 131 276,51 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2013 еквівалентно 1 049 293,14 грн.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат у розмірі 25 136,44 доларів США.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
У розумінні положень наведеної норми закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України).
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України – гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривні.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 752/4079/16-ц.
У цій справі між сторонами було укладено кредитний договір, у якому обумовлено надання відповідачу кредиту в іноземній валюті. Заочним рішенням суду від 24.05.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість також в іноземній валюті із зазначенням її еквівалента в гривні.
Оскільки позивач просив стягнути інфляційні втрати, які він нарахував на стягнуту судом першої інстанції заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, що не є національною валютою (гривнею) і не зазнає знецінення, позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 25 136,44 доларів США зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Позов задоволено на 31,78%. 
Апеляційну скаргу щодо оскарженого розміру стягнення інфляційних втрат задоволено повністю.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 ЦПК України (у редакції станом на вересень 2015 року) питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
Жодних доказів про те, що позов було подано до 01.09.2015 позивач апеляційному суду не надав.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції станом на вересень 2015 року (дату подання позовної заяви) визначено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Станом на 18.09.2015 (дату оприлюдненої ухвали суду про відкриття провадження у справі) Національним банком України було встановлено офіційний курс гривні до долара США: 1 долар США еквівалентно 21,5981 гривні.
Таким чином, за подання у вересні 2015 року позовної заяви з ціною позову 36 846,54 доларів США, що еквівалентно 795 815,26 грн, підлягав сплаті судовий збір юридичною особою у розмірі 11 937,23 грн (1,5 % ціни позову).
Щодо оскарженої суми 25 136,44 доларів США підлягав сплаті судовий збір юридичною особою у розмірі 8 143,49 грн.
З урахуванням задоволення позову на 31,78 %, у разі сплати позивачем судового збору у належному розмірі, відшкодуванню позивачу підлягав би судовий збір у розмірі 3 793,74 грн (11 937,23 - 8 143,49).
Позивачем сплачено судовий збір лише у розмірі 3 654 грн, який і підлягає йому відшкодуванню відповідачем.
Решту судового збору у розмірі 139,74 грн (3 793,74 - 3 654) необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
Недоплачений судовий збір у розмірі 8 143,49 грн необхідно стягнути з позивача в дохід держави, у зв`язку з відмовою у позові про стягнення інфляційних втрат.
За подання апеляційної скарги, яку задоволено повністю, відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 9 772,20 грн, який підлягає йому відшкодуванню позивачем.
Ураховуючи наведене, а саме те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 654 грн, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 9 772,20 грн, то із застосуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути різницю у судових витратах, а саме 6 118,20 грн (9 772,20 – 3 654), звільнивши відповідача від відшкодування судових витрат позивачу.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року в оскаржуваній частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
В позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 25 136 доларів 44 центи США – відмовити.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 139 (сто тридцять дев`ять) грн 74 коп судового збору.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в дохід держави 8 143 (вісім тисяч сто сорок три) грн 49 коп судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 6 118 (шість тисяч сто вісімнадцять) грн 20 коп різниці у судових витратах.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді