ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року
м. Київ
справа № 990/1/26
провадження № 11-20заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 січня 2026 року (судді Смокович М. І., Кашпур О. В., Мацедонська В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Уханенко С. А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Президента України про визнання бездіяльності влади протиправною, відшкодування шкоди за відмову у правосудді та зобов`язання відновити конституційний лад,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1.  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до держави України в особі Президента України, у якому позивач просить:
- визнати протиправними дії держави України в особі всіх зазначених [у мотивувальній частині позовної заяви] органів (Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції) як діяльність організованої злочинної групи;
- не застосовувати фіктивну статтю 7 закону про бюджет та дискримінаційну частину другу статей 36 , 28 , 42 Закону № 1058;
- зобов`язати державу провести повний перерахунок пенсії, виходячи з реального прожиткового мінімуму (6016 грн) та фактичної інфляції, відновивши рівень 2014 року, з реальної інфляції 487 %, тобто 4800 гривень, а не 3200, повернути вкрадене;
- стягнути з держави України (з Держбюджету): матеріальну шкоду - 343 620 грн (недоплачена пенсія); компенсацію судових витрат: 360 000 грн (за 300 вимушених позовів); оплату юридичної роботи [позивача] - 1 000 000 грн (за виконання функцій Мін`юсту); моральну шкоду - 3 500 000 грн (за геноцид і смерть матері).
2. Крім цього, позивач просить: зобов`язати державу (в особі прокуратури) вступити у справу як його представника та внести відомості до ЄРДР про злочини вищих посадовців; зобов`язати державу (в особі Верховного Суду) звернутися до Конституційного Суду України щодо неконституційності постанов Кабінету Міністрів України, а також витребувати матеріали судових справ як з інших судів (зокрема, з Голосіївського районного суду м. Києва, Київського окружного адміністративного суду), так із Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (зокрема, згадано справу № 990/583/25).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Судове рішення мотивовано тим, що в позовній заяві ОСОБА_1 об`єднав в одне провадження кілька вимог до кількох відповідачів, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження так, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг надалі розглядати в самостійному провадженні позовні вимоги до тих суб`єктів владних повноважень, які за правилами виключної підсудності цьому суду не підсудні, тому позовна заява підлягає поверненню.
5. Суд першої інстанції звернув увагу, що після розлогої аргументації і суджень позивач не висловив позовних вимог, які були б адресовані безпосередньо Президенту України, натомість - що чітко видно у прохальній частині позовної заяви - заявив їх (одночасно) до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції, бо кожен із цих органів в інтерпретації позивача позиціонується як носій державної влади й «представник» держави, якій позивач протиставляє себе, як того, хто потерпає від ухвалених законів і діяльності держаних органів.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
6. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 січня 2026 року та направити справу № 990/1/26 для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просить в ухвалі за результатами розгляду цієї скарги вказати суду першої інстанції на необхідність розглянути клопотання про призначення позивачу адвоката (безоплатну вторинну правову допомогу); розглянути клопотання про залучення прокурора; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (якщо такі справді є), а не повертати позов одразу.
Крім того, ОСОБА_1 просить зобов'язати предстаника усунити недоліки позовної заяви та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати та збитки, завдані незаконними діями суду та необхідністю подання цієї скарги, у загальному розмірі 1271 грн, що включають витрати на папір, картридж (165 грн), доставку (120 грн) та компенсацію втраченого часу на підготовку документів.
7. Позивач наголошує, що предметом його позову є оскарження дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Президента України. Згідно статтею 266 КАС України саме Верховний Суд розглядає справи щодо оскарження дій, бездіяльності Президента України. Позивач при цьому зазначає, що контроль за дотриманням Президентом України процедури підписання законів та реалізації права вето є класичним адміністративним спором. У практиці Верховного Суду (зокрема, у справах щодо указів Президента України) неодноразово зазначалося, що предметом судового контролю є саме відповідність дій суб`єкта владних повноважень Конституції та законам України. Це є не втручанням у дискрецію, а механізмом стримувань і противаг.
8.  ОСОБА_1 зауважує, що відмова в доступі до правосуддя під приводом «непідсудності» є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
9. На думку позивача, якщо суд вважав вимоги нечіткими, то згідно із частиною першою статті 169 КАС України суддя зобов`язаний був залишити позовну заяву без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків. Тому ОСОБА_1 вважає, що повернення позову без надання можливості уточнити вимоги є проявом надмірного формалізму та обмеженням доступу до суду.
10. Також позивач зазначає, що суд першої інстанції проігнорував принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі та надання процесуальної допомоги (стаття 9 КАС України), а саме порушення права на правову допомогу (суд проігнорував його клопотання про призначення адвоката (через майновий стан / складність справи). Також, на думку позивача, суд першої інстанції порушив принцип змагальності та проігнорував клопотання про залучення прокурора для захисту державних інтересів та забезпечення рівності сторін у спорі з главою держави.
Рух апеляційної скарги
11. Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата)ухвалою від 14 січня 2026 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 04 лютого 2026 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 12 березня 2026 року.
Короткий зміст викладених у відзиві на апеляційну скаргу доводів
12. Відповідач та інші зазначені ОСОБА_1 в позовній заяві суб`єкти владних повноважень відзивів на апеляційну скаргу не подали. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
13.  Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
14. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
15. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
16. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
17. На підставі положень пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
18. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).
19. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
20. За пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
21. Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3 частини першої статті 4 КАС України).
22. За пунктом 5 цієї частини статті адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
23. Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
24. За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
25. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
26. Визначений частиною четвертою статті 22 КАС України перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.
27. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої).
28. Згідно із частинами першою, другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один із цих судів за вибором позивача.
29. Приписам цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
30. Водночас у цій статті (у частинах четвертій - шостій) встановлені заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).
31. Поза тим, закон установлює норму, відповідно до якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС України).
32. Нормами КАС України імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ з визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції.
33. Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
34. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 по тексту позовної заяви тричі висловлював вимоги до суду. Спочатку позивач просив: «1. Визнати протиправною бездіяльність держави України, яка полягає у: прийнятті та нескасуванні неконституційних норм (статті 7 законів України про Державний бюджет України за період 2014-2025 роки, статті 36, 42, 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон №1058-ІV)) та постанов КМУ; системному блокуванні правосуддя судами (суддею Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В. С., Верховним Судом, Конституційним Судом України) протягом 2022-2026 років. 2. Стягнути з держави України на його користь відшкодування шкоди: за невиплачену пенсію (геноцид); за виконання ним функцій державних органів, оскільки він був змушений замість Міністерства юстиції України аналізувати законодавство та писати 300 позовів, вимагає оплатити цю роботу за ставками юридичних послуг у розмірі 1 000 000 гривень. 3. Зобов'язати державу (на вибір суду) або самостійно застосувати норми статтей 46, 48 Конституції України та відновити виплату пенсії на рівні реального мінімуму - 6016 гривень, або зобов'язати прокурора (як його представника) скласти та подати професійне конституційне подання до Конституційного Суду України, яке гарантовано буде розглянуто, а не повернуто секретаріатом щодо визнання законів про бюджет та Закону № 1058-ІV дефектними та такими, що не підлягають застосуванню через прийняття їх злочинним шляхом (стаття 7 КАС України, стаття 109 Кримінального кодексу України)». 
У подальшому по тексту позовної заяви ОСОБА_1 просить суд: «1. Визнати, що стаття 7 законів України про Державний бюджет України за період 2014-2025 роки та стаття 42 Закон № 1058-ІVє дефектними правовими актами, прийнятими з порушенням конституційної процедури (через корупційний вплив), а тому вони не підлягають застосуванню. 2. Застосувати замість цих «куплених» законів норми прямої дії Конституції України (статті 3, 46, 48), які гарантують реальний прожитковий мінімум. 3. Стягнути шкоду, заподіяну дією цих злочинних «законів».
У прохальній частині позивач просить суд: «1. Визнати протиправними дії Держави Україна в особі всіх зазначених (Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції) як діяльність організованої злочинної групи. 2. Не застосовувати фіктивну статтю 7 Закону про бюджет та дискримінаційну частину другу статей 36, 28, 42 Закону № 1058. 3. Зобов`язати Державу провести повний перерахунок пенсії, виходячи з реального прожиткового мінімуму (6016 грн) та фактичної інфляції, відновивши рівень 2014 року, з реальної інфляції 487 %, тобто 4800 гривень а не 3200, повернути вкрадене. 4. Стягнути з Держави Україна (з Держбюджету): матеріальну шкоду: 343 620 грн (недоплачена пенсія); компенсацію судових витрат: 360 000 грн (за 300 вимушених позовів); оплату юридичної роботи [позивача]: 1 000 000 грн (за виконання функцій Мін`юсту); моральну шкоду: 3 500 000 грн (за геноцид і смерть матері). 5. Зобов`язати державу (в особі Прокуратури) вступити у справу як його представника та внести відомості до ЄРДР про злочини вищих посадовців. 6. Зобов`язати державу (в особі Верховного Суду) звернутися до Конституційного Суду України щодо неконституційності постанов Кабінету Міністрів України».
35. Тобто позивач об`єднав вимоги до різних суб`єктів владних повноважень. Одні з цих вимог - до держави, яка бере участь як сторона через Президента України, що за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Суду як суду першої інстанції, інші вимоги - до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції, Верховного Суду - цьому суду не підсудні.
36. Отже, Велика Палата вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позаяк позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і нема законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Верховного Суду, які за правилами виключної підсудності йому не підсудні.
37. Таку позицію суду неодноразово висловлювала Велика Палата, зокрема, у постановах від 2 березня 2023 року у справі № 215/3640/22, від 11 липня 2024 року у справі № 990/198/24, від 05 грудня 2024 року у справі № 990/308/24.
38. З огляду на встановлені КАС України процесуальні обмеження на звернення до адміністративного суду з позовом, з яким звернувся позивач, повернення його позовної заяви обумовлено вимогою норм процесуального права щодо розгляду справи належним судом.
39. Велика Палата не погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
40. Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції мав забезпечити йому право на безоплатну правову допомогу, слід зазначити таке.
41. Статтею 16 КАС України установлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
42. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460?VI «Про безоплатну правничу допомогу» (далі - Закон № 3460?VI) право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно із цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
43. Згідно із частиною другою статті 13 Закону № 3460-VI безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правових послуг, як: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
44. Відповідно до статті 15 Закону № 3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: центри з надання безоплатної правничої допомоги; адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
45. Порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги встановлений у статті 18 Закону № 3460-VI.
46. Таким чином, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги. За наявності відповідних підстав  ОСОБА_1 міг звернутися до суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, з метою представництва його інтересів під час розгляду цієї справи судом.
47. Інші доводи та міркування позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо повернення позовної заяви особі, яка її подала, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
48. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
49. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
50. Велика Палата вважає, що суд першої інстанції ухвалу від 05 січня 2026 року у справі № 990/1/26 постановив з дотриманням норм процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків цього суду, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
51. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
52. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 311, 312, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 січня 2026 року у справі № 990/1/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач   О. А. Губська 
Судді:О. О. Банасько  О. Л. Булейко  І. А. Воробйова  М. М. Гімон  А. А. Ємець  В. В. Король  С. І. Кравченко  О. В. Кривенда  М. В. Мазур  С. Ю. Мартєв  Н. М. Мартинюк  К. М. Пільков  С. О. Погрібний  Т. Г. Стрелець  І. В. Ткач  О. С. Ткачук  В. Ю. Уркевич