Справа № 194/51/26 
Номер провадження 2/194/500/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 квітня 2026 року м.Тернівка 
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді   Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Коркіної Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та під час роботи з нею стався страховий випадок, а саме нещасний випадок на виробництві та вона захворіла на професійне захворювання. 18.04.2019 року позивача було звільнено у зв?язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я. З Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 16.01.2017 року внаслідок травмування їй встановлено діагноз: закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням. Згідно акту причиною нещасного випадку було порушення позивачем трудової дисципліни, у частині невиконання посадових обов`язків, але також було встановлено і порушення зі сторони заступника директора по сервісах, в обов`язки якого входило організовувати та контролювати господарче – побутове забезпечення діяльності шахтоуправління. Після нещасного випадку вона проходила лікування, проте в неї на все життя обмежена функціональність правої кісті. Вперше 08.08.2019 року Медичним висновком лікарсько – експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково – дослідний інститут промислової медицини» протоколом №1307 було зроблено висновок про її захворювання. 08.08.2019 вказаною установою було встановлено зв`язок між її захворюванням та факторами виробничого середовища та трудового процесу, що спричинило хронічне професійне захворювання, було складено повідомлення про хронічне захворювання за формою П-3. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці, та хронічне професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм хворого, недосконалість технологій, механізмів, робочого інструменту. Причина виникнення професійного захворювання: пил, вологість повітря, вимушена робоча поза, переходи пішки, шум. Позивач не здатна працювати за професією, не працює.
Висновком МСЕК від 22.05.2017 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності по виробничій травмі з переоглядом 01.06.2018 року, визначена потреба у медичному лікуванні у травматолога.
Висновком МСЕК від 14.06.12018 року позивачу повторно встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності по виробничій травмі, потреба у медичному лікуванні у травматолога – безстроково. 
Висновком МСЕК від 20.09.2019 року у зв?язку з виявленим професійним захворюванням позивачу було встановлено первинно-повторно сукупно 40 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, з яких повторно 10% втрати професійної працездатності по нещасному випадку за Актом № 1 від 16.01.2017, первинно 30 % втрати працездатності по професійним захворюванням, визначена потреба у медикаментозному лікуванні. 
Її стан здоров`я продовжує погіршуватися, оскільки роботодавцем в порушення ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», не було створено безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, що стало причиною отримання позивачем професійного захворювання. Позивач зазначає, що внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а саме професійного захворювання їй заподіяно моральну шкоду, вона втратила професійну працездатність, була звільнена за станом здоров`я, зазнала зменшення обсягу трудової діяльності, змушена проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують її життєву активність і вимагають від неї додаткових зусиль для організації життя, вона змушена проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначається на її душевному та фізичному стані. Спричинену нещасним випадком та професійним захворюванням моральну шкоду позивач оцінює в сумі 240000,00 грн і яку просить суд стягнути з відповідача на її користь. 
Ухвалою суду від 14.01.2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
12.02.2026 року від представника відповідача Мойсеєнко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги частково. В обґрунтування посилається на те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка та вина щодо спричинення моральної шкоди позивачу. Важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Позивач щорічно проходила періодичні медичні огляди, саме на підставі позитивних результатів цих обстежень допускалася до роботи, тому однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є її власні дії. Критерії, симптоми, глибина негативних змін особи, характер їх тяжкості, показники та діагнози, які свідчать про наявність психічних розладів у позивачки встановлюються виключно лікарем-спеціалістом, що має відповідні спеціальні знання та навики в даній галузі медицини, що по даній справі лікарем не зроблено. Позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача. Вважає, що для встановлення факту спричинення потерпілому моральної шкоди необхідно встановити конкретні нормативні акти, які роботодавцем було порушено щодо позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і протиправними діяннями заподіювача, вини особи в її заподіянні, визначити його розмір. З огляду на судову практику по даній категорії справ, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня первинного встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, тобто позивачу первинно було встановлено 20% втрати працездатності по трудовому каліцтву, тому і просить задовольнити позовні вимоги частково саме у розмірі 20% з розрахунку по 1 тис. грн. за відсоток. 
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с.9-10).
18.04.2019 року позивач звільнена у зв?язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваної роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці (а.с.10). 
Згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку що стався 11.01.2017 року, за формою Н-5 від 16.01.2017 року, вбачається, що було проведено розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , яка працювала у ВСП «ШУ Павлоградське» на посаді дільничний гірничий нормувальник. За результатами розслідування було встановлено, що згідно п.15 підп.3 «Порядку проведення, розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. за №1232 вважати пов`язаним з виробництвом та було складено Акт за формою Н-1. Особами, дії або бездіяльність, яких призвели до настання нещасного випадку, визнано: дільничний гірничий нормувальник відділу організації праці та заробітної плати ОСОБА_1 , яка порушила п.1.6. «Посадової інструкції дільничного гірничого нормувальника» (Дільничний гірничий нормувальник в питаннях охорони праці керується наступними нормативними документами: Закон України "З охорони праці") , Закон України «3 охорони праці» «ст. 14 працівник зобов?язаний : - дбати про особисту безпеку і здоров?я, а також про безпеку і здоров?я оточуючих людей в процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території підприємства» та заступник директора по сервісам ОСОБА_2 , яка порушила « Посадову інструкцію заступника директора по сервісах» (п.2.1 зобов?язаний організувати і контролювати господарче-побутове забезпечення діяльності шахтоуправління, у тому числі забезпечувати благоустрій і господарське обслуговування промисловово майданчика, будівель АПК).
Згідно акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16.01.2017 року, за формою Н-1, вбачається, що ОСОБА_1 , дільничний гірничий нормувальник відділу організації та заробітної плати, 11.01.2017 року, по закінченню робочого дня, прямувала до автостоянки та о 16:28 год. пройшовши КПП-1, вийшла на автомобільну дорогу, де підсковзнулась та впала, травмуючи при цьому праву руку. Згідно діагнозу ОСОБА_1 встановлено: закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням. Причиною настання нещасного випадку є порушення трудової і виробничої дисципліни, у частині невиконання посадових обов`язків дільничним гірничим нормувальником відділу організації праці та заробітної плати ВСП «ШУ Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_1 та заступником директора по сервісах ВСП «ШУ Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_2 (а.с.15-18). 
Згідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), складеної Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області від 27.06.2019 року №525/4.6-10, умови та характер праці ОСОБА_1 відноситься за професією дільничний гірничий нормувальник відділу організації праці та заробітної плати до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; - за професією в.о. начальника відділу, начальник відділу організації праці та заробітної плати до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі» (а.с.19-21).
Відповідно до копії повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 09.08.2019 вих.№08/21-1597, Форма П-3, ВСП «ШУ Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» повідомлено про встановлення ОСОБА_1 діагнозу: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Остеоартроз у поєднанні з періартрозами колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), больовий синдром. Нейросенсорна приглухуватість справа другого ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (08.08.2019р.) (а.с.22). 
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.09.2019 року за формою- П-4, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці в підземних умовах шахти дільничним гірничним нормувальником відділу організації праці та заробітної плати, здійснювала розробку і упровадження норм витрат праці по закріплених дільницях (проведення вивчення робочого часу всіма категоріями робітників шляхом проведення хронометражу робочого часу при обстеженні робочих місць у підземних гірничих виробках). Внаслідок недосконалості технології, роботи шахтних механізмів і машин (комбайн, перевантажувач стрічковий, скребковий конвеєр, стрічковий ковейер, тощо), відсутність можливості встановлення систем вентиляції, пилоподавлення підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму. Внаслідок технологічного обмеження робочого простору при обстеженні лав знаходження у вимушеній робочій позі (на колінах і ліктях). Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 20 разів перевищує ГДК (81,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 "Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони". Рівень відносної вологості повітря 78%, при нормі 75% по ДСП 3.3.1.095-2002. Важкість праці: робоча поза вимушена «на колінах і ліктях», впродовж 12,5% змінного часу, при нормі до 10% часу зміни; переходи пішки становили більше 8 км за зміну при нормі до 8 км. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 3 дБА (83дБА при ГДР 80дБА) по ДСН 3.3.6.037-99 (а.с.23-24).
Як вбачається з акту, позивачу були встановлені професійні захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий) бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня, код J44, J43.8; Остеоартроз у поєднанні з періартрозами колінних (ПФ другого пупеня) та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, двосторонній плечолопатковий теріартроз (ПФ другого ступеня), больовий синдром, код M17-М19; Нейросенсорна приглухуватість права другого ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва першого ступеня (з легким зниженням слуху, код H90.3). 
Відповідно до виписки з акту МСЕК до довідки серії 12 ААА № 045635 позивачу ОСОБА_1 було первинно проведено огляд на визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. (а.с.25).
Висновком МСЕК від 14.06.2018 року позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності с 01.06.2018 по акту Н-1 №1 від 16.01.2017 безстроково, рекомендовано медикоментозне лікування, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №044236 від 14.06.2018 року, та рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.27).
Висновком МСЕК від 20.09.2019 року позивачу первинно – повторно сукупно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: первинно 10% внаслідок ХОЗЛ, первинно 10% внаслідок ДФА, первинно 10% внаслідок туговухості, повторно 10% внаслідок виробничої травми згідно акту Н-1 №1 від 16.01.2017, повторному переогляду не підлягає, рекомендовано медикаментозне лікування, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №078228 від 20.09.2019 року (а.с.28).
На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого трудового каліцтва та професійного захворювання позивачем надано виписні епікризи з історії хвороби, які свідчать про перебування позивача на лікуванні внаслідок отриманого трудового каліцтва та професійного захворювання (а.с.29-79).
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею ст.43 Конституції України передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягаєу фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.
З моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 по 01.01.2006 відшкодування моральної шкоди здійснюється Пенсійним Фондом України (як правонаступником Фонду соціального страхування України), після цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з ч.1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.
З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 22.05.2017 року. 
Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 22.05.2017 та в подальшому первинно – повторно з професійним захворюванням з 20.09.2019 року, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, то така шкода відшкодовується саме з ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сукупністю проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, та професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та не небезпечних умов праці.
Втрата працездатності на 40% призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані її здоров`я відсутнє. 
До теперішнього часу вона відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: фізичні страждання, порушення душевної рівноваги, неможливість виконувати важку працю,  звичайний уклад її життя порушено. 
Доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода. Інші доводи відповідача суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються наявними в матерілах справи доказами в їх сукупності.
Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).
Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в постійному лікуванні.
Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.
З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем виробничої травми при нещасному випадку на виробництві та хронічного професійного захворювання у розмірі 100 000,00 грн.
Щодо оподаткування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».
Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок) на р/р UA908999980313111256000026001 в Казначействі України (ЕАП), код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», ЄДРПОУ 00178353, місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Представник відповідача: Мойсеєнко Ганна Вікторівна, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Повний текст рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя Ю.І. Соколова