Справа № 147/2237/25
провадження № 2/136/975/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Шпортун С.В.
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позов тим, що 20.09.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту — Клієнт, Позичальник, Відповідач) уклав з АТ «А-Банк» (скорочена назва АТ “А-Банк”, далі по тексту — Банк, Кредитор, Позивач) кредитний договір ABH0CT155101726845753171, відповідно до якого сторони узгодили розмір кредиту 12000.00 грн., строк на 24 місяці, тобто до 19.09.2026 року, зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Кредитний договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
Банк свій обов`язок виконав повністю, надавши позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору, тоді як відповідач своєчасно не вносив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку із чим допустив заборгованість станом на 28.11.2025, яка складає 11 966,91 грн., з яких: 9 172,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2 628,37 грн. - заборгованість за відсотками; 165,93 грн. - пеня, яку у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.
Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Тростянецького районного суду від 02.12.2025 справу передано за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області.
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.12.2025 позовну заяву прийнято до провадження суду, відкрито провадження у справі, а розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві просив про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач не з`явився у судове засідання, надавши до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив у задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити за їх відсутності.
Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, скористались своїми правами на розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно інформації, викладеній у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 08.02.2024, ОСОБА_1 погодився, що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua, складають між ним та АТ «А-Банк» договір про надання банківських послуг (далі по тексту – Договір), умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 
ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 0217d3435689476f5c4beb3b90c5ee770c98ee72c773b1e39b41170c330afd48f9, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій та визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису. 
Згідно із Заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 08.02.2024, ОСОБА_1 просив відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1 у UAH та встановити кредитний ліміт на наступних умовах: Вид кредиту — Кредитний ліміт на поточний рахунок. Тип кредиту — Кредитування рахунку. Мета отримання кредиту — споживчі цілі. Сума кредиту (ліміту) - від 1 000 грн до 200 000 грн. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку. Клієнт беззастережно погоджується із тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку встановлювати, зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що Банк повідомляє Клієнта шляхом надсилання повідомлень через дистанційні канали обслуговування. Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4% на місяць. Строк кредитування (строк дії кредитного договору) – 240 місяців.
Відповідно до умов Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101726845753171 від 2024-09-20 року, ОСОБА_1 просив надати кредит за Послугою «Швидка готівка» на умовах: вид кредиту — Кредит на споживчі потреби; Тип кредиту — Кредит строковий; мета отримання кредиту — Придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту — 12000 грн; строк кредиту - 24 місяців з 2024-09-20 р. по 2026-09-19 р. включно процентна ставка (фіксована) - 85 % на рік. Платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту – №4323347363238491. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 25488.75 грн. Погашення заборгованості за Кредитом здійснюється шляхом зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 .
У п.12. зазначено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банк пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.
Інформація щодо умов кредитування була надана банком позичальнику у Паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка».
Зазначені документи було підписано позичальником електронним підписом за допомогою відкритого ключа 0217d3435689476f5c4beb3b90c5ee770c98ee72c773b1e39b41170c330afd48f9.
На підтвердження обставин щодо передачі відповідачеві грошових коштів у розмірі 12000 грн. надано меморіальний ордер від 20.09.2024 та Виписку по кредиту ОСОБА_1 (а.с.27, 28).
З наданого розрахунку заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 28.11.2025 відповідач допустив заборгованість за договором № ABH0CT155101726845753171 від 2024-09-20 року в розмірі 11 966,91 грн., яка складається з: 9 172,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2 628,37 грн. - заборгованість за відсотками; 165,93 грн. - пеня.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту (позики), просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та пеню.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.
З розрахунку заборгованості здійсненого позивачем станом 28.11.2025 відповідач допустив заборгованість за договором № ABH0CT155101726845753171 від 2024-09-20 року в розмірі 11 966,91 грн., яка складається з: 9 172,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2 628,37 грн. - заборгованість за відсотками; 165,93 грн. - пеня.
Вищевказане узгоджується з випискою по кредиту від 28.11.2025, що за своєю суттю є також розрахунком заборгованості.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачем не оспорювався факт отримання кредиту, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».
На підтвердження виконання умов договору позивачем суду надано меморіальний ордер відповідно до якого підтверджено перерахування грошових коштів обумовлених договором в розмірі 12000,00 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається часткове погашення відповідачем заборгованості, зокрема, 16.10.2024, 16.11.2024, 15.12.2024, 19.01.2025, 20.02.2025, 18.03.2025, 19.04.2025, 17.05.2025, 13.06.2025, 19.07.2025 у розмірі по 1062,02 грн., що становить 10 620, 20 грн.
Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
У постанові від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про підтвердження факту отримання відповідачем кредиту за договором № ABH0CT155101726845753171 від 2024-09-20.
Відповідачем не спростовано факт отримання ним кредитних коштів за вищевказаним договором, а також розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту 9 172,61 грн. 
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору.
Судом прийнято до уваги строк кредитування, визначений умовами кредитного договору та порядок нарахування відсотків за користування кредитом.
Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом проводилось в межах строку кредитування, у розмірі узгодженому сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.
Належних розрахунків відповідач не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з вищевказаним договором.
Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем в частині нарахування відсотків за користування кредитом і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам договору № ABH0CT155101726845753171 від 2024-09-20.
Відповідачем заявлений позивачем розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом не спростовано.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість станом на станом 28.11.2025, яка складається з: 9 172,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2 628,37 грн. - заборгованість за відсотками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом із тим, щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 2282,61 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У постанові Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 24.02.2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, враховуючи зміни, які були внесені в перехідні положення ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача пені необхідно відмовити.
Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Так, основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 362/2159/15-ц.
Водночас, як зазначає позивач у даній справі, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Разом з тим, із системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Враховуючи, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час, що в свою чергу є загальновідомим фактом, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідача пені в розмірі 165,93 грн. задоволенню не підлягає.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до приписів Глави 8 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.09.2024 станом на 28.11.2025 в розмірі 11 800,98 (одинадцять тисяч вісімсот) гривень, 98 коп. з яких: 9 172,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2 628,37 грн. - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2374 (дві тисячі триста сімдесят чотири) гривні.
У решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:
Позивач - Акціонерне Товариство «Акцент-Банк» (вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, ЄДРПОУ - 14360080);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН