ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1771/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАНТЕР» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року.
Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши резервний метод 2ґ (ст.64 МК України). Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказує, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У спірному випадку, подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року є правомірним і підстав для його скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи відповідача стосовно наявності підстав для витребування додаткових документів є безпідставними. Позивач не заперечує право митного органу витребовувати додаткові документи, однак таке право виникає виключно за наявності передумов, визначених ч.3 ст.53 МК України. Оскільки позивачем було подано повний пакет документів, передбачений ч.2 ст.53 МК України, на підставі яких можливо підтвердити задекларовану митну вартість товарів, у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви у правильності її визначення. Зазначає, що відповідач не навів конкретних обставин, які викликали такі сумніви, не обґрунтував неможливість їх перевірки на підставі наданих документів та не зазначив перелік документів, подання яких могло б усунути відповідні сумніви, що суперечить вимогам п.2 ч.4 ст.54 МК України та усталеній практиці Верховного Суду. Таким чином, відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Ухвалою судді від 02.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАНТЕР» (місцезнаходження: вул.Кульпарківська, 93а, м.Львів, 79069; код ЄДРПОУ: 44038625) зареєстроване як юридична особа 04.02.2021 року. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами (45.11).
19.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАНТЕР» (далі – ТОВ «АВТО ХАНТЕР», покупець, позивач) та компанією «LUBE AVTO SHIPPING LLC» укладено зовнішньоекономічний Контракт №19/05/25-1, за умовами якого продавець продає, а покупець купує транспортні засоби в кількості, асортименті і за цінами, вказаними у виставлених рахунках.
Відповідно до комерційного рахунку-фактури (Invoice) №В-715972 від 23.09.2025 року позивач придбав у «LUBE AVTO SHIPPING LLC» автомобіль марки Porsche, модель 911 Carrera S, VIN – НОМЕР_1 . Загальна вартість 15000 доларів США.
14.01.2026 року декларант позивача, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209270000753U0, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Умови поставки – DAP UA Львів (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) в розмірі 15000,00 доларів США (графа 22 декларації).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №26UA209270000753U0, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: зовнішньоекономічний договір №19/05/25-1 від 19.05.2025 року; рахунок-фактуру (Інвойс) №В-715972 від 23.09.2025 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.06.2025; висновок експерта №005/26 від 02.01.2026 року; довідку №2026-00116 від 02.01.2026 року; цінову інформацію від 02.01.2026 року; фото від 02.01.2026 року.
Митний орган повідомив декларанта, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.
У відповідь на вимогу митного органу декларант ТОВ «АВТО ХАНТЕР» повідомив, що всі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару, долучені до митної декларації.
14.01.2026 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2, в графі 33 якого було вказано:
«Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
- Поставка товару, заявленого за ЕМД від 14.01.2026 року №UA209270/2026/000753, здійснюється на підставі Договору купівлі-продажу від 0.05 2025 року №019/05/25-1, укладеного між ТОВ «Авто Хантер» та компанією «Lube Avto Shipping LLC». Пунктом 6 передбачено, що розрахунки за цим контрактом проводяться в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Продавця згідно з цим контрактом у формі передоплати згідно з інвойсом. До митного оформлення надано інвойс №B-715972 від 23.09.2025 року на загальну суму 15000,00 доларів США (з урахуванням транспортних витрат). Однак жодних банківських платіжних документів до митного оформлення декларантом не надано, що є порушенням вимог ч.2 ст.53 МК України.
- Згідно з п.б ч.1 ст.335 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу такі документи та відомості, зокрема транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні), проте жодних транспортно-перевізних документів до митного оформлення декларантом не надано. 
- Слід зазначити, що до митного оформлення не надавалася митна декларація країни відправлення, що не дозволяє впевнитися в достовірності заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару, які впливають на формування митної вартості. 
- Посередницький інвойс від 23.09.2025 року на суму 13400,00 доларів США містить інформацію про Покупця «Saiko Saiko» та Продавця «Atlanta Motorsports Sales LLC». Однак, нема документів, що підтверджують факт продажу авто «Saiko Saiko» Компанії «Lube Avto Shipping LLC.».
Таким чином, митницею виявлено розбіжності та відсутність належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Тому, враховуючи зазначені невідповідності, відповідно до ч.2 ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, а саме: - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом не надано жодних документів, які б усували вищезазначені невідповідності Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України.
Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2г (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ ІІІ.
Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала інформація з інтернет-ресурсу за посиланням: https://www.jdpower.com/cars/2005/porsche/911-carrera/2-door-coupe, де вартість транспортного засобу із схожими характеристиками (марка: PORSCHE, модель: 911 Саrrera, 2005 рік) становить 31000,00 доларів США + заявлені декларантом транспортні витрати 1600,00 доларів США, що в сумі дорівнює 32600,00 доларів США. Коригування на умови поставки та комерційні рівні не здійснювалося.».
Відповідачем було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209270/2026/000017. Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року.
На виконання вимог Рішення про коригування декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер №26UA209270000800U7, та 15.01.2026 року вона була оформлена відповідачем у митному відношенні.
Вважаючи протиправним рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митному органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в рахунках-фактурі №В-715972 від 23.09.2025 року на суму 15000,00 доларів США.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №26UA209270000753U0 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний договір №19/05/25-1 від 19.05.2025 року; рахунок-фактуру (Інвойс) №В-715972 від 23.09.2025 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.06.2025 року; висновок експерта №005/26 від 02.01.2026 року; довідку №2026-00116 від 02.01.2026 року; цінову інформацію від 02.01.2026 року; фото від 02.01.2026 року.
Аналіз наведених вище документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача щодо причин незастосування першого методу визначення митної вартості, зазначених ним в оскаржуваному рішенні, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на неподання банківських платіжних документів до митного оформлення.
Як уже зазначалось судом вище, поставка товару за митною декларацією від 14.01.2026 року №26UA209270000753U0 здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2025 року №19/05/25-1, укладеного між ТОВ «АВТО ХАНТЕР» та компанією «LUBE AVTO SHIPPING LLC». Умовами п.6 зазначеного договору передбачено, що за домовленістю сторін оплата за товар може бути здійснена після його поставки.
Відповідно до підп.4 ч.2 ст.53 МК України документами, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема є банківські платіжні документи, які стосуються оцінюваного товару, у разі якщо рахунок за товар сплачено.
Суд встановив, що сторонами договору було погоджено умову післяплати за поставлений товар.
Відтак, на момент прийняття оскаржуваного рішення у декларанта були відсутні банківські платіжні документи, що підтверджують оплату товару, оскільки відповідна оплата ще не була здійснена.
Крім того, компанією «LUBE AVTO SHIPPING LLC» надано лист, у якому зазначено, що між нею та ТОВ «АВТО ХАНТЕР» 19.05.2025 року укладено договір купівлі-продажу №19/05/25-1, пунктом 6 якого передбачено можливість здійснення оплати після поставки товару. У листі також вказано, що відповідно до рахунку-фактури №В-715972 від 23.09.2025 року ТОВ «Авто Хантер» придбало автомобіль марки Porsche, модель 911 Carrera S, VIN: НОМЕР_1 , загальною вартістю 15000,00 доларів США. З огляду на тривалі партнерські відносини між сторонами та з метою подальшого розвитку співпраці компанія «Lube Avto Shipping LLC» погодилася на здійснення оплати за зазначений автомобіль протягом одного року з моменту його фактичної доставки отримувачу.
Щодо посилань відповідача на неподання транспортно-перевізних документів.
Суд звертає увагу, що відповідно до п.7 договору купівлі-продажу від 19.05.2025 року №19/05/25-1 поставка товару може здійснюватися на умовах CFR Klaipeda, CFR Constanta, EXW USA, CIF Klaipeda, FOB New York, FCA New York, DAP Lviv відповідно до правил Incoterms 2010.
Як встановлено судом, сторонами у спірних правовідносинах погоджено умови поставки DAP Львів.
Згідно з правилами Incoterms 2010, термін DAP (Delivered at Place) – «Постачання в місці призначення» означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом надання його у розпорядження покупця на транспортному засобі, що прибув до погодженого місця призначення, готовим до розвантаження. При цьому продавець несе всі ризики та витрати, пов`язані з доставкою товару до зазначеного місця призначення.
Отже, витрати, пов`язані з транспортуванням товару до узгодженого пункту призначення, покладаються на продавця та включаються до вартості товару. З огляду на зазначене, такі витрати включені до вартості товару та не потребували окремого документального підтвердження.
Крім того, у рахунку-фактурі №В-715972 від 23.09.2025 року окремо зазначено, що вартість доставки автомобіля в Україну становить 1600,00 доларів США.
Відповідно до підп.6 ч.2 ст.53 МК України транспортні (перевізні) документи подаються як документи, що підтверджують митну вартість товарів, у разі якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені до вартості товару.
Оскільки у даному випадку поставка товару здійснювалася на умовах DAP, а витрати на транспортування включені до вартості товару, зазначеної в інвойсі, подання окремих транспортних (перевізних) документів саме для підтвердження митної вартості товару не є обов`язковим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.11.2025 року у справі №280/7653/23. У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що у разі поставки товару на умовах CPT відповідно до правил Incoterms 2010 витрати на транспортування товару до визначеного місця призначення покладаються на продавця та включаються до вартості товару за контрактом. Верховний Суд зазначив, що за таких умов транспортування товару здійснюється продавцем за власний рахунок, а тому відсутні підстави вважати, що покупець ніс додаткові витрати на перевезення, які повинні були бути включені до складових митної вартості товару.
Таким чином, з урахуванням погоджених сторонами умов поставки та наданих документів, витрати на транспортування товару були включені до його вартості, що підтверджується матеріалами справи та відповідає правовим висновкам Верховного Суду.
Щодо посилань відповідача на відсутність митної декларації країни відправлення суд зазначає наступне.
Митна декларація країни відправлення за змістом ч.2 ст.53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п.7 ч.3 ст.53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. Таким чином, відсутність митної декларації країни відправлення сама по собі не може свідчити про недостовірність заявлених декларантом відомостей щодо умов поставки та вартості товару, а також не є підставою для виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Як видно з матеріалів справи, умови поставки та вартість товару підтверджуються належними документами, поданими до митного оформлення, зокрема: рахунком-фактурою (інвойсом), зовнішньоекономічним договором та іншими комерційними документами, оформленими відповідно до вимог чинного законодавства, які містять усі необхідні відомості для перевірки заявлених показників.
Суд також враховує, що чинне митне законодавство України не пов`язує можливість підтвердження митної вартості виключно з наявністю митної декларації країни відправлення, а передбачає підтвердження заявленої митної вартості сукупністю документів, визначених .2 ст.53 МК України.
З огляду на викладене, ненадання митної декларації країни відправлення не є порушенням вимог МК України та не може слугувати підставою для висновку про недостовірність заявлених відомостей щодо умов поставки та вартості товару.
Крім того, суд зазначає, що умовами зовнішньоекономічного договору не передбачено обов`язку продавця надавати покупцю митну декларацію країни відправлення. Вказане свідчить про те, що такий документ відсутній у позивача та об`єктивно не міг бути поданий до митного оформлення.
Водночас обов`язок щодо здійснення експортного митного оформлення товару в країні відправлення, з урахуванням погоджених сторонами умов поставки, покладений на продавця. У зв`язку із цим митна декларація країни відправлення оформлюється продавцем виключно з метою дотримання вимог митного законодавства країни експорту та не є документом, який підлягає обов`язковій передачі покупцю.
Стосовно доводів відповідача про те, що посередницький інвойс від 23.09.2025 року на суму 13400,00 доларів США містить інформацію про покупця «Saiko Saiko» та продавця «Atlanta Motorsports Sales LLC», однак відсутні документи, що підтверджують факт продажу авто «Saiko Saiko» Компанії «Lube Avto Shipping LLC».
Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України посередницькі платіжні документи не віднесені до переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів. Відтак, будь-які зауваження митного органу щодо такого документа самі по собі не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару.
Як встановлено судом, інвойс від 23.09.2025 року на суму 13400 доларів США має характер посередницького (попереднього) рахунку та не є рахунком-фактурою, що підтверджує безпосередні договірні відносини купівлі-продажу між продавцем та покупцем, а саме – між компанією «LUBE AVTO SHIPPING LLC» та ТОВ «АВТО ХАНТЕР».
Суд також враховує, що ані ч.2, ані ч.3 ст.53 МК України не передбачають обов`язку декларанта подавати подібні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Водночас ч.5 ст.53 МК України прямо встановлено заборону вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що визначені цією статтею.
Отже, вимога митного органу щодо надання або оцінка посередницького рахунку як документа, що впливає на визначення митної вартості товару, не ґрунтується на положеннях митного законодавства.
Крім того, суд враховує, що заявлена позивачем вартість, що відображена у рахунку-фактурі №В-715972 від 23.09.2025 року, обґрунтована також і висновком судового експерта від 02.01.2026 року № 005/26, що подавався відповідачу до митного контролю і застережень до якого не було в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з інтернет-ресурсу JD Power за посиланням: https://www.jdpower.com/cars/2005/porsche/911-carrera/2-door-coupe, відповідно до якої вартість транспортного засобу марки PORSCHE, модель 911 Carrera, 2005 року випуску, становить 31000,00 доларів США, до якої додатково включено заявлені транспортні витрати у розмірі 1600,00 доларів США, що в сукупності складає 32600,00 доларів США.
Так, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 МК України, якою, зокрема передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Водночас суд зазначає, що на вказаному інтернет-ресурсі відсутні відомості щодо індивідуальних характеристик транспортного засобу, зокрема його технічного стану, пробігу, комплектації, наявності пошкоджень, історії експлуатації, а також фотоматеріали. За таких обставин інформація, розміщена на зазначеному ресурсі, має загальний довідковий характер та не дає можливості ідентифікувати конкретний транспортний засіб, який був предметом імпорту.
Крім того, як встановлено судом, імпортований позивачем автомобіль має несправний двигун, що зазначено у графі 31 митної декларації №26UA209270000753U0 та підтверджено висновком експертного транспорно-товарознавчого дослідження від 02.01.2026 року №005/26. Зазначена обставина безпосередньо впливає на вартість транспортного засобу, однак митний орган під час визначення митної вартості не надав належної оцінки цьому факту.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, наявність у базах даних (зокрема ЄАІС ДФС) інформації про ввезення товарів за митною вартістю, відмінною від заявленої декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості товару. Такі інформаційні бази не містять відомостей про умови договорів, сторони правочинів та інші істотні обставини, що можуть впливати на ціну товару, зокрема його характеристики, виробника, обсяги та умови поставки, наявність знижок тощо, оскільки торговельні відносини ґрунтуються на принципах автономії волі сторін та свободи договору (постанови Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №814/2659/16, від 21.08.2018 року у справі №804/7845/17, від 07.12.2018 року у справі №809/4367/15).
Також, Верховний Суд неодноразово наголошував, що рішення про коригування митної вартості товарів може вважатися обґрунтованим та мотивованим у розумінні п.п.2, 4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України лише за умови, якщо таке рішення містить не тільки дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування, а й порівняльний аналіз характеристик оцінюваного товару з характеристиками товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, з урахуванням відповідного другорядного методу визначення митної вартості.
При цьому у разі здійснення контролю за коригуванням митної вартості товару за другорядними методами або резервним методом на митний орган покладається обов`язок довести, що товар з відповідною митною вартістю дійсно був ввезений на митну територію України, митна вартість такого товару за відповідною митною декларацією не була скоригована, а рішення про коригування митної вартості (у разі його прийняття) не було скасоване судом (постанови Верховного Суду від 08.02.2019 року у справі №825/648/17, від 20.07.2023 року у справі №640/22572/20).
Разом з тим суд встановив, що при визначенні митної вартості відповідачем було використано середню роздрібну вартість транспортного засобу у розмірі 31000,00 доларів США, тоді як на тому ж інтернет-ресурсі зазначено також мінімальну роздрібну вартість у розмірі 18900,00 доларів США.
Зазначене свідчить про необґрунтованість дій митного органу, оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.64 МК України митна вартість імпортованих товарів не може визначатися на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей. У даному випадку митним органом без належного обґрунтування обрано значно вищу вартість, попри наявність інформації про нижчу цінову межу.
Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; не вказано які саме додаткові документи витребовувались у декларанта для підтвердження митної вартості та які документи не було надано.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу у повному обсязі.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 18000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «ШОКАЛО ТА ПАРТНЕРИ» на підставі договору про надання правової допомоги №2-16/01/26 від 16.01.2026 року і додаткової угоди №1 від 16.01.2026 року до цього договору.
Відповідно до п.4.2 договору сторони узгодили, що розмір гонорару визначається додатковими угодами, які є невід`ємною частиною договору або на підставі виставлених рахунків.
Згідно з п.2 додаткової угоди №1 від 16.01.2026 року до договору №2-16/01/26 про надання правової допомоги від 16.01.2026 року, сторони узгодили, що розмір гонорару за надання правової допомоги з питань, які зазначені у додатковій угоді, визначено у фіксованому розмірі. Гонорар сплачується в наступні строки: 18000,00 грн як оплата за збір доказів, аналіз судової практики, підготовку позовної заяви, відповіді на відзив та участі у судових засіданнях в суді першої інстанції.
Вид наданих позивачу послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі №380/1771/26. Відповідно до цього опису, витрати на правничу допомогу адвоката становлять 18000,00 грн та включають в себе: опрацювання наданих клієнтом (позивачем) Адвокатському бюро «ШОКАЛО ТА ПАРТНЕРИ» документів, на підставі яких підготовлено позов – 2 год – 4000,00 грн; вивчення судової практики, що регулює питання визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів – 1 год – 2000,00 грн; збір доказів, сканування документів, формування та підготовка позовної заяви, подання позовної заяви через систему «Електронний суд» – 5 год – 10000,00 грн; підготовка відповіді на відзив – 1 год – 2000,00 грн.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.
Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 18000,00 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, як наслідок, з урахування критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000038/2 від 14.01.2026 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшки, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАНТЕР» (місцезнаходження: вул.Кульпарківська, 93а, м.Львів, 79069; код ЄДРПОУ: 44038625) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 2914 (дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять) гривень 50 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшки, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАНТЕР» (місцезнаходження: вул.Кульпарківська, 93а, м.Львів, 79069; код ЄДРПОУ: 44038625) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.