СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 року Справа № 480/179/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), Міністерства оборони України (далі – відповідач-2), в якій просив:
1) визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 оформлене листом №1/1619 від 28.11.2024 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити виплату коштів в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) - військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити у відповідності до пункту 4 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 виплату коштів ОСОБА_1 , в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 - військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , з дня її зникнення, тобто з 13 серпня 2024 року.
Свої вимоги мотивував тим, що у відповідності до пункту 4 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2016 №884 має право на отримання коштів в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 з дня її зникнення, тобто з 13 серпня 2024 року. Втім відповідач відмовив у виплаті таких коштів, у зв`язку з відсутності підтвердження факту спільного проживання заявника із матір`ю. Вказану відмову вважає протиправною, оскільки відповідно до довідки Панасівського старостинського округу від 27.12.24 ОСОБА_2 дійсно проживала без реєстрації до моменту мобілізації в ЗСУ за адресою проживання її сина, а саме: АДРЕСА_1 .
З відповіддю відповідача позивач не погодився та звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а у відповідачів витребувано додаткові докази у справі.
Військовою частиною НОМЕР_1 та Міністерством оборони України суду подано відзиви з доказами на обґрунтування своїх заперечень у відзивах, в яких просили відмовити у задоволенні позову (а.с.42-44,56-65).
Так, зокрема, представник військової частини НОМЕР_1 у відзиві вказував, що позивач, оскаржуючи відмову, не зазначає конкретні підстав з посиланням на нормативні документи, для визнання протиправним рішення.
При цьому у військовій частині НОМЕР_1 на момент розгляду заяв ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення, належного ОСОБА_2 , була наявна належна інформація про фактичне місце проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 . Зазначена інформація ґрунтувалася на даних наявного паспорта ОСОБА_2 та аркуші вивчення військовослужбовця ОСОБА_2 від 21.05.2024, де за особистою заявою (інформацією) військовослужбовця ОСОБА_2 зазначено її фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , а її сина ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . 
Довідка Панасівського старостинського округу від 27.12.2024 про проживання ОСОБА_2 за адресою позивача, якою обґрунтовує позов ОСОБА_1 , не може братися до уваги, оскільки станом на виникнення спірних правовідносин та прийняття оспорюваного рішення не надавалася та не могла бути врахована для прийняття рішення.
Враховуючи зазначене та факт окремого проживання заявника (повнолітнього сина) та його мами - безвісті зниклого військовослужбовця, відповідно до пункту 5 Порядку 884, було прийняте рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення в зв`язку із поданням заяви особою, що не зазначена в пункті 7 Порядку №884.
Зазначене рішення повністю відповідає вимогам Закону 2011-ХІІ та Порядку №884, а тому не може бути визнане протиправним. Таким чином, позовна вимога стосовно визнання протиправним рішення відповідача про відмову у виплатах грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця не підлягає до задоволення.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення вищезазначеної позовної вимоги не підлягає до задоволення і інша вимога щодо здійснення виплат, як така, що випливає з протиправності дій відповідача.
Окремо відповідач вказує, що у подальшому, на лист військової частини НОМЕР_1 за вих.№4169кп/нт від 26.11.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_1 супровідним листом №2788 надійшла довідка про фактичне проживання солдата ОСОБА_2 від 29.11.2024 №116 Липоводолинської селищної ради. Відповідно до інформації, зазначеної у довідці ОСОБА_2 проживала без реєстрації до моменту мобілізації в ЗСУ за адресою АДРЕСА_1 , яка співпадає з адресою проживання сина ОСОБА_1 .
З урахуванням отриманої інформації, з урахуванням висновку робочої групи з розгляду питань виплат та з метою реалізації дискреційних повноважень командира частини на прийняття рішення в умовах відсутності безспірних доказів проживання однією сім`єю, але наявності достатньої інформації для прийняття певного рішення, тобто можливістю прийняття альтернативних рішень, командиром військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення про виплату сину зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі передбачених законодавством допомог. Зазначене рішення оформлено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 грудня 2024 року №349. Таким чином, ще станом на 03 грудня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було призначено виплати позивачу ОСОБА_1 , належні безвісті зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 . Тобто предмет спору стосовно призначення виплат на момент звернення до суду ОСОБА_1 фактично був відсутній.
Міністерства оборони України у відзиві вказало, що у спірних правовідносинах відсутнє порушення Міноборони прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, оскільки порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що у свою чергу, виключає можливість звернення позивача до суд до Міноборони, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
При цьому на виконання вимог ухвали суду (а.с.35), якою зобов`язано відповідачів надати копії заяви позивача про виплату коштів та всіх доданих до такої заяви документів, представником військової частини НОМЕР_1 була надана лише заява від 30.08.2024. Заява від 31.10.2024, за результатом розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення від 28.11.2024 суду надано не було. Будь-яких причин неможливості надання такої заяви від 31.10.2024 представники відповідача не зазначили.
За приписами частини 9 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи норми частини 9 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, визнає, що звернення позивача про виплату грошового забезпечення від 31.10.2024 було подано на розгляд військовій частині НОМЕР_1 разом з визначеними у переліку 4 Порядку №844 документами.
Ухвалами суду від 02.05.2025, від 26.06.2025 у сторін витребовувалися додаткові пояснення та докази.
Так, позивач та його представник у своїх поясненнях визнали ту обставину, що відповідачем була здійснена виплата грошового забезпечення за 5 місяців, втім така виплата з 01.02.2025 була припинена тому просили позовні вимоги задовольнити (а.с.80-82).
Представник відповідача додатково надав докази нарахування і виплати спірного грошового забезпечення за період з 13.08.2024 до 31.01.2025. Остання виплата позивачу за січень 2025року була проведена у лютому 2025року (а.с.84-88).
Також представник відповідача надав додаткові пояснення щодо підстав припинення з 01.02.2025 виплати позивачу спірного грошового забезпечення (а.с.102-104). Крім того додаткові пояснення надав представник позивача, в яких наголосив, що позивач отримував грошове забезпечення у відповідності до Закону України №2011-12, а не відповідно до внесених змін Законом України №3995-9 (а.с.109-110). 
Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджує, що позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2024 №131 ОСОБА_2 була призначена на посаду солдата резерву 1 запасного взводу 100 запасної роти військової частини НОМЕР_1 (а.с.26) та у період з 30.07.2024 до 13.08.2024 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Торецьк Бахмутського району Донецької області (а.с.25). 
Відповідно до аркуша вивчення (а.с.51), в якому 21.05.2024 проставлений особистий підпис ОСОБА_2 , місце проживання її сина - ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_1 , а фактичне місце проживання та реєстрації ОСОБА_2 вказано: АДРЕСА_2 . Така ж адреса зазначена у паспорті ОСОБА_2 (а.с.9). 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.24 навідника З зенітного артилерійського взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 вважати зниклою безвісти 13 серпня 2024 року в районі ведення бойових дій в населеному пункті Торецьк Бахмутського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини (а.с.22).
30.08.2024 позивач вперше звернувся із заявою на адресу відповідача (а.с.47зворот) про виплату грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2024рік, належних безвісно зниклої ОСОБА_2 - мамі позивача. До заяви додано копію свідоцтва про народження, копію паспорта, копію картки платника податків, копію довідки про реєстрацію місця проживання, копію довідки з установи банку (а.с.48зворот-50).
Вказана заява 24 жовтня 2024 року разом із супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_2 (Вих.№2153 від 30.08.2024) надійшла на адресу військової частини НОМЕР_1 , вх.№170кп (а.с.47).
Також 16.11.2024 за вхідним номером 4489кп надійшло друге звернення позивача на гарячу лінію Міністерства оборони України від 31.10.2024 про виплату грошового забезпечення, належного безвісно зниклої мами позивача - ОСОБА_2 . 
За результатом розгляду вказаних звернень позивача від 30.08.2024 та від 31.10.2024, ОСОБА_1 листами військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2024, від 28.11.2024 відповідно було відмовлено у виплаті грошового забезпечення позивачу, у зв`язку з не долученням документів, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю (а.с.15,29). 
У подальшому 03.12.2024 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2024 №349 відповідно пункту 2 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, постанови КМУ від 30.11.2016 №884, за результатом розгляду заяви позивача від 30.08.2024 (вх.№170кп (а.с.47) визначено виплачувати належні щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , призваної по мобілізації, яка вважається безвісти зниклою з 13.08.2024, сину військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с.53).
Втім, не погоджуючись з рішенням військової частини НОМЕР_1 оформлене листом №1/1619 від 28.11.2024, яке було надане за результатом розгляду звернення позивача на гарячу лінію Міністерства оборони України від 31.10.2024 (вх.4489кп), про відмову ОСОБА_1 здійснити виплату коштів в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 , позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 якого визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Питання порядку виплати грошового забезпечення членам сімей зниклих безвісті військовослужбовців регламентовано частиною 6 статті 9 Закону №2011 -XII та Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (тут і далі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №884).
Так, за приписами частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (у редакції чинній на час виникнення спірних правових відносин) та пунктів 3, 7 Порядку №884 визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
За змістом пункту 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. 
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
За приписами пункту 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Системний аналіз вказаних норм визначає, що члени сімей безвісно відсутніх військовослужбовців, перелік яких визначено у частині 6 статті 9 Закону №2011 -XII та пункту 7 Порядку №884, мають право на отримання грошового забезпечення належного такому військовослужбовцю, визнаному безвісно відсутнім. Для цього член сім`ї безвісно зниклого військовослужбовця має подати заяву, до якої надати, визначений пунктом 4 Порядку №884 перелік документів. 
Предметом оскарження у цій справі є рішення відповідача, оформлене листом від 28.11.2024, в якому військова частина НОМЕР_1 , за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 на гарячу лінію Міністерства оборони України від 31.10.2024 відмовила позивачу у виплаті грошового забезпечення належного ОСОБА_2 , у зв`язку з не долученням документів, які підтверджують факт проживання позивача разом з матір`ю (а.с.15).
Окремо зазначено, що прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті. 
У той же час, Порядком №884 передбачено виключні підстав для відмови у такої виплати, а саме, у разі: 
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
З вказаної норми вбачається, що відмова у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів передбачена лише у разі “подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку”.
Тобто Порядком №884 передбачено відмову у виплаті саме у разі подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку.
Своєю чергою цим пунктом передбачено, що до заяви мають бути додані: 
копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Поряд з цим у листі від 28.11.2024 (а.с.15) відповідач не вказує про не надання позивачем будь-якого із зазначеного у пункті 4 Порядку №884 документа. У рішенні відповідач як підставу для відмови вказує "не надання позивачем документа, який підтверджує проживання позивача разом з матір`ю". Однак суд зауважує, що серед переліку документів, які передбачені пунктом 4 Порядку №884, не передбачено такого документа, який підтверджує факт проживання разом із безвісно відсутнім військовослужбовцем. 
Своєю чергою у рішенні від 28.11.2024 відповідач не вказує у зв`язку із якою саме підставою було відмовлено позивачу у призначенні виплати спірного грошового забезпечення, виключний перелік яких зазначений у пункті 5 Порядку №884: 
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку або
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку або
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку або
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, беручи до уваги, що відповідно до пункту 5 Порядку №884 у рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково мають бути зазначені підстави для такої відмови, виключний перелік яких визначено у вказаному пункті, оскаржуване рішення відповідача, викладене у листі від 28.11.2024, за відсутності у ньому зазначення таких підстав, не може бути таким, що прийняте у відповідності до вказаного Порядку №884, а тому рішення військової частини НОМЕР_1 оформлене листом №1/1619 від 28.11.2024 не відповідає критеріям правомірності, визначених у частині 2 статті 2 КАС України та є протиправним. У зв`язку з цим, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування такого рішення підлягають задоволенню.
Посилання представника відповідача у відзиві на те, що оскаржуване рішення було прийнято, у зв`язку із поданням заяви особою, що не зазначена в пункті 7 Порядку №884, суд не бере до уваги, оскільки підстава для відмови має бути зазначена саме у рішенні, втім яка, як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні була відсутня.
При цьому прийнятий за заявою позивача від 30.08.2024 у подальшому наказ відповідача від 03.12.2024 (вх.17-кп)(а.с.53), яким вирішено виплачувати позивачу належні щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_2 , яка вважається зниклою з 13.08.2024, не спростовує протиправність рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №1/1619 від 28.11.2024, прийняте за іншою заявою позивача від 31.10.2024(вх.4489). 
Однак не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити у відповідності до пункту 4 Порядку №884 виплату коштів ОСОБА_1 , в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 - військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , з дня її зникнення, тобто з 13 серпня 2024 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.53), 03.12.2024 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2024 №349 відповідно пункту 2 розділу XXX Порядку №884, визначено виплачувати належні щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , призваної по мобілізації, яка вважається безвісти зниклою з 13.08.2024, сину військовослужбовця ОСОБА_1 .
Призначення та виплату такої винагороди з 13.08.2024 по січень 2025року включно підтверджується копіями розрахункових листів (а.с.88) та визнається самим позивачем і його представником (а.с.80-82).
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ще до звернення з цим позовом до суду (07.01.2025), відповідач наказом від 03.12.2024 вже призначив з 13.08.2024 ОСОБА_1 спірне грошове забезпечення солдата ОСОБА_2 , призваної по мобілізації, яка вважається безвісти зниклою з 13.08.2024.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплату коштів ОСОБА_1 , в якості грошового забезпечення безвісти зниклої його мами солдата ОСОБА_2 - військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , з дня її зникнення, тобто з 13 серпня 2024 року. 
Щодо пояснень позивача та його представника (а.с.80-82), в яких вони наполягають на задоволенні позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача в и п л а ч у в а т и грошове забезпечення, оскільки відповідач протиправно згодом припинив спірну виплату з 01.02.2025, суд зазначає наступне.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.
З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
У зв`язку із викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.
Дійсно під час розгляду справи було встановлено, що після звернення з цим позовом до суду, 26.02.2025 відповідачем було прийнято наказ №57, відповідно до якого з 01.02.2025 було вирішено здійснювати виплату належного грошового забезпечення безвісно відсутньої ОСОБА_2 у такому порядку: 50% грошового забезпечення депонувати на спеціальному рахунку військової частини НОМЕР_1 , решту 50% виплачувати матері ОСОБА_2 – ОСОБА_3 (а.с.107).
Отже, з 01.02.2025 був змінений порядок виплати спірного грошового забезпечення та позивачу, у зв`язку з прийняттям зазначеного вище наказу, фактично було припинено виплату з 01.02.2025.
У той же час суд звертає увагу на те, що такий наказ був прийнятий після звернення позивача до суду з цим позовом, наказ стосується також іншої особи, яка не є стороною у цій справі, наказ не оскаржується позивачем у цій справі та не є предметом спору.
За вказаних обставин суд звертає увагу на те, що згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що суд позбавлений можливості вирішувати вимоги на майбутнє шляхом зобов`язання відповідача в и п л а ч у в а т и у подальшому спірні виплати, а також з огляду на те, що станом на час звернення з цим позовом до суду питання щодо призначення позивачу і виплати спірного грошового забезпечення було відповідачем вирішено, а зміна у подальшому порядку такої виплати, у тому числі шляхом припинення такої виплати позивачу за обставин, які виникли пізніше та викладені в іншому рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом спору у цій справі, вказані вище доводи позивача та його представника, не можуть бути обґрунтовані та прийняті судом до уваги у межах предмета розгляду цієї справи.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вбачає необхідним стягнути на користь позивача в рахунок повернення сплачений за подання позову до суду збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605грн. 60коп. та саме за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 , яка прийняла протиправне рішення. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, пр. Повітряних сил України, 6, код ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , викладене у листі №1/1619 від 28.11.2024 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити виплату грошового забезпечення безвісти зниклої його мами - солдата ОСОБА_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений за подання позову до суду судовий збір у розмірі 605грн.60коп. 
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.04.2026.

Суддя   І.Г. Шевченко