Номер провадження: 22-ц/813/221/26 
Справа № 509/4691/21
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частину майна,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
07 вересня 2021 року позивач звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини, про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частину майна, виключення майна зі спадкової маси, в якій просить суд:
1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки понад п`ять років без реєстрації шлюбу;
2) визнати жилий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 284,9 кв.м. житловою площею 158,8 кв.м., земельну ділянку площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, держномер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
3) визнати право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 частину автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та виключити вищезазначене майно зі спадкової маси.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що познайомилась з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1996 році і в тому ж році за пропозицією ОСОБА_1 переїхали жити до міста Охтирка Сумської області. В місті Охтирка вони почали працювати, вести бізнес, а саме відкрили АЗС, кафе ОСОБА_5 , кафе Люкс, в подальшому створили і відкрили готельний комплекс з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 
01 грудня 2013 року сталася пожежа і вони фактично залишились без майна. За допомогою друзів сім`ї, отриманих кредитних коштів, спільної праці і отримання від них доходів працювали і відновлювали готельний комплекс, який був проданий в 2020 році. Переїхавши до міста Охтирка тривалий час мешкали в батьківському будинку за адресою АДРЕСА_3 , разом з батьками ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_3 . 
Батьки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 помер в 2000 році, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в 2003 році, мати ОСОБА_3 – ОСОБА_8 померла в 2009 році. 
Позивачка ОСОБА_3 пояснила, що вони разом з ОСОБА_1 вели спільне господарство, опікувались батьками, разом робили ремонти в будинках. 
У 2015 році після продажу будинку по АДРЕСА_3 вони разом придбали будинок АДРЕСА_4 , в якому мешкали сім`єю до його продажу в 2020 році і переїзду в с. Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області.
Для відновлення готельного комплексу та ремонту будинку окрім отриманих коштів і спільної праці, були отримані кредити, що підтверджується кредитними договорами (копії кредитних договорів №528-050 від 04.05.2016 та №510-050 від 27.04.2016 долучені до позову та матеріалів справи). Для спільного користування та користування в інтересах сім`ї і бізнесу був придбаний за спільний бюджет автомобіль TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , яким позивачка ОСОБА_3 керувала, так як у ОСОБА_1 були захворювання очей, проблеми з зором. 
З урахуванням проблем з зором і необхідності проведення постійного лікування було прийнято рішення про переїзд до м. Одеси. Після продажу нерухомого майна в місті Охтирка Сумської області було 30 листопада 2020 року придбано за спільні гроші нерухоме майно, а саме жилий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 284,9 кв.м. житловою площею 158,8 кв.м., земельну ділянку площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачка ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 , проживаючи однією сім`єю опікуючись одне одним, продовжили лікування ОСОБА_1 , почали ремонт придбаного будинку. 
10 березня 2021 року ОСОБА_1 була проведена чергова операція в місті Одеса, попередні операції проведені в 1998 та 2017 роках не дали належного результату, розвиток хвороби очей-глаукома прогресував, що стало приводом для оперативного втручання 10.03.2021 року. 
Відповідачки у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_9 знали про стан здоров`я батька ОСОБА_1 лише зі слів, допомоги та підтримки не надавали. 
У березні 2021 року позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 захворіли на ковід. Позивачку ОСОБА_3 після лікування в КНП Овідіопольскої селищної ради «Овідіопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» виписали для продовження амбулаторного лікування, а ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням його стану було направлено для продовження стаціонарного лікування до міста Одеси, де він помер в умовах стаціонару 06.04.2021 року (лікарське посвідчення №79 від 06.04.2021 р. долучено до матеріалів справи). 
У подальшому позивачка ОСОБА_3 займалась організацією поховання, перевезенням ОСОБА_1 з міста Одеса до м. Охтирка Сумської області. 
Після чого звернулась з заявою до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Куркан Н.Ф., 16.07.2021 року отримала лист, в якому їй було рекомендовано звернутися до суду за для відновлення своїх законних прав та інтересів. 
Позивачка ОСОБА_3 просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача ОСОБА_9 у суді першої інстанції.
Відповідачка ОСОБА_9 вказувала, що вона - ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_1 . 
Її батько ОСОБА_1 був одружений з її матір`ю ОСОБА_10 з 11 листопада 1972 року по 01 червня 1978 року та з 23 жовтня 1981 року по 23 червня 2004 року. 
З 1996 року переїхав в м. Охтирку Сумської області де мав намір створити бізнес. Разом з батьком до м. Охтирки переїхала і позивачка ОСОБА_3 . 
З 2004 року її батько ОСОБА_1 жив з позивачкою ОСОБА_3 , спільного бюджету та спільних витрат у батька ОСОБА_1 з позивачкою ОСОБА_3 не було, батько ОСОБА_1 ніс всі затрати одноосібно, сплачував рахунки на харчування, комунальні послуги, поточні господарські витрати, за благоустрій та ремонт всього рухомого та нерухомого майна, оплачував спільний відпочинок і подорожі з позивачкою ОСОБА_3 . Відносини позивачки ОСОБА_3 та її батька ОСОБА_1 не може назвати сім`єю, бо на її думку, вони не відповідають ознакам сім`ї. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просить відмовити в повному обсязі.

Позиція відповідача ОСОБА_1 у суді першої інстанції.
Відповідачка ОСОБА_1 вказувала, що вона є донькою померлого ОСОБА_1 , сестрою по батьку ОСОБА_9 . 
Померлий ОСОБА_1 був вдруге одружений на її матері ОСОБА_11 (дівоче прізвище – ОСОБА_12 ) з 24 лютого 1979 року по 18 серпня 1981 року. 
Відповідачка ОСОБА_1 , в свою чергу, також визнає, що її батько ОСОБА_1 проживав з позивачкою ОСОБА_3 з 2004 року в м.Охтирка Сумської області, але вказує на те, що спільного бюджету та спільних витрат у батька ОСОБА_1 з позивачкою ОСОБА_3 не було. Так само, як і її сестра ОСОБА_9 , стверджує, що батько ОСОБА_1 ніс всі затрати одноосібно, а позивачка ОСОБА_3 , на її думку, переслідувала лише меркантильні інтереси, з її боку не було взаємної допомоги. 
З пояснень відповідачки ОСОБА_1 , позивачка ОСОБА_3 свій доход витрачала виключно на себе та свою родину, яка мешкає в м. Дніпро. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як жінки та чоловіка понад п`ять років без реєстрації шлюбу.
Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 284,0 кв.м., житловою площею 158,8 кв.м., земельну ділянку площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .
Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . 
Виключено 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 284,0 кв.м., житловою площею 158,8 кв.м., 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1451 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 частину автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 зі спадкової маси.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, не врахувавши положення договорів. Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у застосуванні позовної давності до спірних правовідносин.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є фактичним володільцем автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що підтверджується наявним у позивачки ОСОБА_3 , посвідченням водія № НОМЕР_3 виданий ДАЇ МВС-УВС міста Охтирка Сумської області 14.01.2000 р., техпаспортом на вищезазначений автомобіль, а також довіреністю за № 2596, видана ОСОБА_1 на її ім`я ОСОБА_3 30 листопада 2021 року з правом розпорядженням всім його майном та посвідчену приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., актами виконаних робіт по ремонту вищезазначеного автомобіля від 06.07.2018 року та 03.08.2018 року, де замовником є позивачка ОСОБА_3 та не заперечується відповідачками ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в їх письмових поясненнях, відзиві на позов.
ІНФОРМАЦІЯ_4 після короновірусної хвороби в умовах стаціонарного лікування в КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 06.04.2021р. та лікарським свідоцтвом про смерть №79 від 06.04.2021, виданим лікарем КНП «ООКМЦ» ОСОБА_13 .
Після смерті ОСОБА_1 залишилося майно, яке складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованому на земельній ділянці, площею 0,1451 га, кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Як зазначено в долучених позивачкою ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу жилого будинку від 30.11.2020, гр. ОСОБА_1 придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Договір посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф, та зареєстрований у реєстрі за №2592.
Згідно з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, гр. ОСОБА_1 також придбав земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Договір посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф, та зареєстрований у реєстрі за №1294.
Одночасно з укладенням вищезазначених договорів ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність за №2596 від 30.11.2020, якою надав їй право розпорядження всім належним йому майном.
До матеріалів справи сторонами долучено копію договору НАС 421996 від 23.11.2015 року, згідно із якого ОСОБА_1 придбав автомобіль TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Окрім вищезазначеного майна померлого ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_14 у відзиві та запереченнях зазначили про наявність грошових коштів в сумі 20 000 доларів США готівкою та грошових коштів на рахунках різних банківських установ. 
Суд першої інстанції, аналізуючи твердження відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_9 щодо наявності грошових коштів у спадкодавця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 20 000 доларів США готівкою, дійшов висновку що цей факт не підтверджується належними та допустимими доказами. 
Суду надано пояснення самих відповідачок та посилання на аудіозапис розмови з позивачкою ОСОБА_3 , однак до цих пояснень суд першої інстанції правильно поставився критично, так як відповідачками не надано інших беззаперечних доказів які достеменно доводять наявність грошових коштів готівкою у померлого ОСОБА_1 . 
Щодо грошових коштів померлого ОСОБА_1 розташованих за твердженням відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_15 на рахунках різних банківських установ, судом першої інстанції витребувана та долучена до матеріалів цієї цивільної справи копія спадкової справи. Відповідно до отриманих письмових відповідей банків, доданими до листа приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. від 03.08.2023 р. № 428/02-14, наявними в спадковій справі та долученими до матеріалів справи в суді даних про наявність рахунків, депозитів, грошових коштів ОСОБА_1 в банківських установах не виявлено.
Суд звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_3 , в свою чергу, не заперечувала наявність телефонної розмови з відповідачками, але не підтвердила твердження відповідачок, та зазначила, що наявність готівкових коштів в сумі 20 000 доларів США є припущенням з їх боку. В свою чергу пояснила, що спільні грошові заощадження були витрачені на лікування їх батька та її чоловіка ОСОБА_1 , його поховання, сплату перевезення з міста Одеси до міста Охтирки Сумської області та інші ритуальні послуги по похованню, частково на придбання та ремонт житлового будинку та земельної ділянки в 2021 році в АДРЕСА_1 , переїзд до цього будинку. 
Відповідачки у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_9 як і позивачка ОСОБА_3 зазначили в письмових поясненнях, що стан здоров`я ОСОБА_1 , дійсно потребував тривалого дороговартістного лікування, у тому числі з оперативним втручанням. Вищезазначені обставини підтверджуються медичним заключенням (історія хвороби № 675767, амбулаторна карта №556829) пацієнту ОСОБА_1 10 березня 2021 року було проведено оперативне втручання на ОС: Сінусектомія,трабекулотомія, базальна ірідектомія лікарем ОСОБА_16 ДУ «Інститут очних хвороб та тканинної терапії ім. ОСОБА_17 » НАМН України та іншими медичними документами долученими до матеріалів цивільної справи. В короткий термін після оперативного втручання та лікування очної хвороби ОСОБА_1 захворів на ковідну хворобу, внаслідок не перенесеної коронавірусної хвороби помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Суд першої інстанції правильно поставився критично до тверджень відповідачок у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 щодо відсутності допомоги з боку позивачки ОСОБА_3 в цей період часу з огляду на таке. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 постійно проживає в місті Охтирка Сумської області, відповідачка ОСОБА_9 постійно проживає в місті Дніпро. Натомість як померлий ОСОБА_1 разом з позивачкою ОСОБА_3 проживав з позивачкою ОСОБА_3 в с. Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області і в цей час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у місті Одеса. Відповідачки по справі самі зазначають, що вони не приїздили до батька а ні в цей період часу, а ні раніше, спілкувались рідко, виключно по телефону. Викладене підтверджується поясненнями відповідачок ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та наданими позивачкою ОСОБА_3 копіями медичних документів, а саме: договором-замовленням укладеним між ОСОБА_3 та ДУ«Інститут очних хвороб та тканинної терапії ім. ОСОБА_17 » НАМН України на проведення лікування та оперативного втручання ОСОБА_1 , лікарським посвідченням про смерть ОСОБА_1 №79 від 06.04.2021 р виданим позивачці ОСОБА_3 , договором укладеним між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_18 на послуги про надання ритуальних послуг, похованню і перевезенні по території України померлого ОСОБА_1 . З долучених до матеріалів цивільної справи медичних документів (довідок) вбачається, що в цей же період часу позивачка ОСОБА_3 сама перенесла ковідну хворобу і також отримувала лікування. 
Суд першої інстанції правильно врахував, що між сторонами відбулась телефонна розмова про що зазначають обидві сторони по справі, в ході якої позивачка ОСОБА_3 не заперечує факту пропозиції відповідачкам ОСОБА_1 та ОСОБА_9 сплати грошових коштів в сумі 9 000 доларів США кожній в рахунок вартості часток майна. Вищезазначений доказ, на думку суду, свідчить про намагання сторін, як позивачки ОСОБА_3 так і відповідачок ОСОБА_1 , ОСОБА_9 вирішити питання розподілу майна в досудовому порядку. Доказів наявності грошових коштів реально сторонами не надано. А відповідно до вимог ст.81 ЦПК України обов`язок доказування тих чи інших обставин покладається на сторони.
Аналізуючи письмові докази, надані відповідачками ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , та їх представником ОСОБА_14 , а саме: договори купівлі-продажу житлового будинку №1497 від 12.11.2015, дачного будинку №186 від 16.02.2016, земельної ділянки № НОМЕР_5 від 16.02.2016, житлового будинку № 3802 від 25.11.2020р., земельних ділянок № 3803 від 25.11.2020, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №541462 від 14.05.2003, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність майна, оформленого на ім`я померлого ОСОБА_1 , але вищезазначені письмові докази не вказують на походження грошових коштів і як наслідок виникнення цивільних прав. 
Як зазначають відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_9 вищезазначене майно продавалось виключно їх батьком ОСОБА_1 , кошти було на їх думку, вкладено в житло та готельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_6 . Вказані пояснення є лише припущенням відповідачок по цій справі так як вони не були учасниками вищезазначених договорів, не проживали разом з батьком ОСОБА_1 , та не вели з ним спільного господарства. Кожна з них мешкає окремо в різних містах країни. Натомість як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових доказів позивачка ОСОБА_19 і ОСОБА_1 були зареєстровані приватними підприємцями, вели спільний бізнес,проживали разом, отримували одночасно в оренду та в приватну власність земельні ділянки. Викладене підтверджується письмовими доказами: рішенням Бакирівської сільської ради Сумської області №3 від 06.02.2006 «Про надання дозволу про відкриття торгової точки-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_6 . Розпорядженням Охтирської райдержадміністрації №69 від 09.02.2012 « Про передачу у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ».
Як вбачається з матеріалів справи, у тому числі і з пояснень позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вищезазначений готельний комплекс, розташований в с. Климентове Охтирського району Сумської області згорів. Факт пожежі був зафіксований в установленому порядку і підтверджується листом ДСНС від 01.12.2013 щодо пожежі, яка мала місце в готелі-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_6 . Окрім письмових доказів вищезазначений факт підтверджений також поясненнями свідків (письмові пояснення долучені до матеріалів справи).
Відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в своїх письмових відзивах та запереченнях, перераховуючи наявне майно у померлого ОСОБА_1 , завдяки якому на їх думку, було створено готельний комплекс, уникають свідчення факту наявності пожежі в 2013 році та фактичне знищення готельного комплексу і подальше його відновлення позивачкою ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_1 до періоду 2020 року включно. Що підтверджується договором купівлі-продажу готельного комплексу в цілому розташованому за адресою АДРЕСА_6 , зареєстрованому в реєстрі за №184 10 серпня 2020 року.
Аналізуючи надані письмові пояснення відповідачки ОСОБА_9 в частині проживання померлого ОСОБА_1 (батька) з її матір`ю ОСОБА_10 і розподілу між ними спільного майна суд першої інстанції правильно поставився критично, оскільки твердження відповідачки ОСОБА_9 про те, що після розірвання шлюбу з її матір`ю в 2004 році все майно залишилось у батька, не підтверджено належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 81-83 ЦПК України. 
Одночасно з цим відповідачка ОСОБА_9 в письмових запереченнях та поясненнях зазначає, що в цей же період часу, починаючи з 1996 року її батько переїхав до міста Охтирка Сумської області, що також підтверджується і поясненнями її сестри відповідачки ОСОБА_1 яка стверджує, що її батько проживає в місті Охтирка Сумської області з 1999 року. 
Наявні договори купівлі-продажу, надані відповідачкою в копіях до матеріалів справи свідчать лише про придбання ОСОБА_1 , нерухомості за певний період часу, але не є предметом спору в межах розгляду цієї цивільної справи. 
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства .Сім`я створюється на підставі: шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання є: ведення спільного господарства тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальніс`ть сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сімї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права і обов`язки. (постанова Верховного Суду від 23.05.2020року у справі № 686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання є: наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020р. № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18).
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, що визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000р.. Цим законом визначено, що «домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Глава 8. Право спільної сумісної власності подружжя).
Аналіз ст.74 СК України дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18, провадження № 61-3852св19, постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, провадження № 61-40658св18).
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази :спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружнії взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Так, у справі №522/25049/16-ц Верховний суд зазначив, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.
Згідно з висновком про застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.07.2020р. у справі №524/10054/16, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Як зазначила позивачка у позові, вона є вдовою, оскільки її чоловік ОСОБА_20 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1978 року по 29 грудня 1997 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_6 від 04.11.1978 та свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 від 31.12.1997.
Щодо ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , то він перебував у шлюбі з ОСОБА_21 з 11 листопада 1972 року по 01 червня 1978 року та з 23 жовтня 1981 року по 23 червня 2004 року, з якою розлучився в 2004 році. Потім з 24 лютого 1979 року по 18 серпня 1981 року був одружений з ОСОБА_22 .
Цей факт підтвердили відповідачка ОСОБА_9 та відповідачка ОСОБА_1 у своїх запереченнях на відповідь на відзив.
Позивачкою в якості доказів надані 42 фотознімки на 12 аркушах, за період з 2000 по 2015 роки, на яких вбачається підтвердження наявних між позивачкою та померлим ОСОБА_1 близьких сімейних стосунків чоловіка та жінки, що достеменно відомо відповідачці ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , так як на деяких фото зображена відповідачка ОСОБА_1 , донька померлого (перебувають на весіллі, на відпочинку, на святкуванні).
Відповідачами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 також надано до суду письмове клопотання про допит свідків. У списку свідків для допиту відповідачки зазначили лише себе. Клопотання судом було задоволено, але у зв`язку з неявкою свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , провести допит їх в якості свідків не виявилось можливим з об`єктивних причин. З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про недостатню обізнаність відповідачок по справі про спосіб життя, стан здоров`я, сімейний стан та життєдіяльності їх батька на протязі його життя.
Судом першої інстанції правильно встановлено, на підставі проаналізованих письмових даних та письмових пояснень сторін, що позивачка ОСОБА_3 спільно проживала з померлим ОСОБА_1 з 1996 року, переїхавши разом з ним до міста Охтирка Сумської області. Відповідачки по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 цей факт не заперечують, але вказують на більш пізні терміни, а саме: відповідачка ОСОБА_9 – з 2004 року, відповідачка ОСОБА_1 – з грудня 2005 року. При цьому вони заперечують наявність ведення спільного бюджету та спільних витрат, стверджуючи, що їх батько повністю забезпечував ОСОБА_3 . Належних та допустимих доказів, які спростовують факт спільного проживання як чоловіка та дружини (їх батька ОСОБА_1 та позивачки ОСОБА_3 ) не надають. 
Натомість позивачка ОСОБА_3 окрім вище проаналізованих доказів надала копії документів (трудові книжки ОСОБА_19 та ОСОБА_23 , св.-ва про реєстрацію ФОП ОСОБА_19 та ОСОБА_23 з 2006 року, ліцензії на продаж алкоголю та тютюну, договори оренди майна від 2001 року, договори з банківськими установами на отримання кредитів т.і.), відповідно до яких вбачається підтвердження ведення спільного господарства ,спільні доходи, спільна робота та отримання доходу позивачки ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції правильно врахував як доказ, серед інших доказів, спільного проживання позивачки ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_1 також довідку Кароліно-Бугазської сільської ради №136 від 19.04.2021 про реєстрацію за однією адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та довідки про склад сім`ї Староіванівської сільської ради №522 від 15.12.2015 та 2016р.б/н.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених сторонами доказів пояснень і заперечень, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , більше ніж п`ять років, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш, як п`ять років, підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції також вмотивовано вважав доведеними позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання житлового будинку АДРЕСА_7 кадастровий номер 5123781500:02:002:0077, що розташовані за адресою: Одеська область, Одеський (Овідіопольський) район, с.Кароліно-Бугаз, вул. Приморська 37 та автомобіля TOYOTA HILUX Singl Cab 2/5 4-D4 144 AWD, державний номерний знак НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Щодо заяви представника відповідачок ОСОБА_14 від 07.02.2022 про застосування строків позовної давності до вимог позивачки ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки понад п`ять років та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля не підлягає задоволенню, то суд першої інстанції правильно зазначив, що про порушення своїх законних прав та інтересів позивачка ОСОБА_3 дізналася в липні 2021 року, так як до цього періоду часу не вважала свої права та законні інтереси порушеними володіючи, розпоряджаючись, керуючи майном. 
Як вбачається з листа приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. № 274/02-14 від 16.07.2021 року, у відповідь на заяву ОСОБА_3 до нотаріуса стосовно видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину спільного майна позивачці ОСОБА_3 було відмовлено з рекомендацією звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визначення частки у спільному майні. Саме з цього періоду позивачка ОСОБА_3 дізналась про порушення свої законних прав та інтересів. 07 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_3 , звернулася до суду в межах строку позовної давності.
З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушень вимог ст.ст.257, 261, 267 ЦК України позивачкою ОСОБА_3 не допущено, а підстави для задоволення заяви представника відповідачів ОСОБА_14 відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.
Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції було допитано свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які були приведені до присяги і попереджені про кримінальну відповідальність.
Свідок ОСОБА_24 зазначив, що познайомився з ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_27 у 1996 року. В 1997-1998 року вони разом будували АЗС та кафе по АДРЕСА_8 . Вони разом мешкали в АДРЕСА_3 , разом з батьками ОСОБА_1 доглядали за ними. У 2005 році придбали земельну ділянку в с. Климентове та збудували готельний комплекс. У кінці 2013 року в готельному комплексі сталася пожежа. Для ремонту їм прийшлося продавати нерухомість, в тому числі квартиру ОСОБА_19 в м. Дніпро. У 2014 році у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, він почав втрачати зір. У кінці 2015 року вони придбали старий будинок неподалік готельного комплексу в с Климентове, який разом відремонтували і проживали в ньому до 2020 року. Восени 2020 року сім`я ОСОБА_23 продали готельний комплекс і будинок в с. Климентова і придбали будинок в селі Кароліно-Бугаз Одеської області, куди і переїхали жити.
Свідок ОСОБА_25 зазначила, що знає сім`ю ОСОБА_4 і ОСОБА_28 з того часу, як йому виповнилося 50 років. Знає, що сім`я спочатку жила з батьками ОСОБА_29 , потім побудувала дачу та готельний комплекс з кафе. в с.Климентове. Останні 7 років життя ОСОБА_29 , у якого були проблеми з зором, більшість турбот по веденню бізнесу і домашньому господарству лягли на ОСОБА_27 . Доньки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ніякої участі у веденні бізнесу не приймали. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_31 помер, перевезенням його тіла в ОСОБА_32 та похованням займалась ОСОБА_27 самотужки. Ні доньки ОСОБА_29 , ні його родичі їй в цьому не допомагали.
Свідок ОСОБА_26 зазначила, що знає сім`ю ОСОБА_29 та ОСОБА_33 з 1997 року, з того часу, як вони придбали дачу в с. Пристань Охтирського району. В ті часи вони мешкали разом з батьками ОСОБА_29 по АДРЕСА_3 і доглядали за ними. В 2005-2006 рр. вони разом збудували готельний комплекс та будинок АДРЕСА_4 . В 2013 році в готельному комплексі сталася пожежа. Після 2013 р. ОСОБА_31 почав втрачати зір і ОСОБА_27 піклувалася і слідкувала за станом його здоров`я. Зазначає, що вказана сім`я жила у любові і злагоді. З боку рідних та близьких допомоги не було, хоча ОСОБА_31 неодноразово говорив, що прохав своїх доньок та онука приїхати і допомогти вести бізнес. До смерті ОСОБА_29 не знала, що вони не розписані.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що свідки, у встановленому законом порядку, підтвердили факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , а також факт придбання майна для потреб сім`ї.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, власної інтерпретації судового рішення, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 13 квітня по 17 квітня 2026 року, суддя Комлева О.С. перебувала у відпустці з 13 квітня по 17 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева