ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року м. Житомир справа №240/9418/24
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.04.2024 про відмову у призначенні їй одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати відповідно до ч. 5 та ч. 7 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй одноразову допомогу та щомісячну страхову виплату відповідно до ч. 5 та ч. 7 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з 10.04.2024.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що є дружиною ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від нещасного випадку на виробництві. У зв`язку із цим вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.04.2024 їй було відмовлено в призначенні страхових виплат у зв`язку із тим, що згідно з пунктом 3 розділу 9 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 №4-1, для отримання щомісячної страхової виплати дружиною (чоловіком), реєстрації їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Водночас, згідно даних реєстру територіальної громади, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як її померлий чоловік ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує її право на соціальні гарантії. Зазначає, що місце її реєстрації та місце реєстрації її померлого чоловіка дійсно не співпадає. Разом з тим зауважує, що місце реєстрації не є єдиним та беззаперечним доказом її проживання з чоловіком однією сім`єю на момент його смерті. Вказує, що довідкою виконавчого комітету Піщівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 02.04.2024 №127 підтверджується, що ОСОБА_2 на момент смерті проживав разом із нею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач звертає увагу, що жодної з перелічених у статті 39 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" підстави для відмови у страховій виплаті Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в прийнятому рішенні від 15.04.2024 не зазначило. У зв`язку із цим позивач вважає, що їй протиправно відмовлено в призначенні одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому вона звернулась з даним позовом до суду.
Ухвалою суду провадження в даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало щодо заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію управління зазначило, що відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (зі змінами від 21.09.2022 №2620-IX) право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. Серед переліку непрацездатних осіб, зокрема є: 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності. Одночасно абзацом 2 пункту 5.1 розділу 5 "Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат", затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, з урахуванням змін внесених постановою правління Фонду соціального страхування від 25.02.2021 № 7, для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Відповідно пункту 3 розділу IX «Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», затвердженого постановою правління Фонду України від 26.01.2024 № 4-1, для призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого особи, заявник надає документи, що підтверджують право на одержання утримання від потерпілого. При цьому, пунктом 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що документом, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, є відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою). Разом з тим, згідно наданих документів, на момент смерті потерпілого ОСОБА_2 не можливо підтвердити факт перебування позивачки на утриманні померлого у зв`язку з різною реєстрацією їх місця проживання. З огляду на це Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що у вказане у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення страхових виплат, а тому прийняте ним рішення від 15.04.2024 є правомірним.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження від 21.10.1995 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 жовтня 1995 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
ОСОБА_2 працював на посаді тракториста у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Птахівник".
25 квітня 2023 року ОСОБА_2 , керуючи трактором Т-150К, виїхав з відділення СТОВ "Птахівник", що розташоване у с. Повчино Звягельського району Житомирської області та направився автомобільною дорогою "Київ-Чоп" до с. Дідовичі Звягельського району Житомирської області, де знаходиться інше відділенні підприємства, для того, щоб під`єднати до трактора Т-150К бочку (МЖТ-10) для подальшого підвезення води на урочище господарства. Під`їжджаючи до с. Дідовичі Звягельського району Житомирської області, ОСОБА_2 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Лікарі швидкої медичної допомоги, які прибули на місце дорожньо-транспортної, госпіталізували ОСОБА_2 до КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради.
Відповідно до інформації Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області під час досудового розслідування було встановлено, що: "25.04.2023 близько 06 год. 45 хв. громадянин ОСОБА_3 , керував технічно справним сідловим тягачем "DAF XF 105/410" реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом "NFP-EUROTRAILER" реєстраційний номер НОМЕР_3 . Рухаючись вказаним транспортним засобом по автодорозі Київ-Чоп, поблизу с. Дідовичі Звягельського району Житомирської області, водій ОСОБА_3 у порушення вимог пунктів 1.10, 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, будучи не уважним, не врахував дорожніх умов та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з трактором Т-150К, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.10, 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №l306 знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди".
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих травм ОСОБА_2 помер в лікарні, про що 16.05.2023 складений відповідний актовий запис №28.
По факту нещасного випадку, що стався 25.04.2023 з працівником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахівник" ОСОБА_2 , комісією Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці було проведено спеціальне розслідування.
Згідно акту спеціального розслідування (форми Н-1/П), затвердженого 07 вересня 2023 року начальником Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, комісія, керуючись абзацами 1, 2 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, дійшла висновку, що нещасний випадок стався із ОСОБА_2 під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків та вважається пов`язаним з виробництвом.
14 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (реєстраційний номер №6171), в якій, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві, просила призначити їй одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати, передбачені статтями 35 та 36 Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Однак, за результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 15.04.2024, оформлене протоколом від 15.04.2024 №06001/6001-56445829/2, про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, якими відмовило ОСОБА_1 у призначенні щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого, відповідної частини втраченої заробітної плати, у зв`язку з різною реєстрацією місця проживання на день настання страхового випадку. 
Обґрунтовуючи прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що згідно пункту 3 розділу 9 Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 №4-1, для отримання щомісячної страхової виплати особам, які втратили годувальника, дружиною (чоловіком), реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місяця проживання померлого потерпілого. Однак, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, виданого Піщівською територіальною громадою, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як її померлий потерпіли ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважаючи таке рішення від 15.04.2024 про відмову їй у страхових виплатах та наданні соціальних послуг протиправним, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105 в редакції на момент спірних правовідносин).
За визначенням, наведеним в пункті 3 частини 1 статті 1 Закону №1105, загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - кошти соціального страхування), коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №1105 видами загальнообов`язкового державного соціального страхування є:
- у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності;
- від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку);
- медичне страхування.
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону №1105 страховими випадками за соціальним страхуванням від нещасного випадку є:
- нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене у період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму;
- нещасний випадок, що стався, або професійне захворювання, яке виникло внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці;
Згідно з статтею 4 Закону №1105 уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9 Закону №1105 застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
Правовідносини щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві врегульовані Розділом V Закону №1105.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 29 Закону №1105 страхуванню від нещасного випадку підлягають, зокрема, особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання.
Правовими нормами частин 1-4 статті 30 Закону №1105 визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці".
Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 7 статті 30 Закону №1105 страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Право на страхові виплати у разі смерті потерпілого закріплене в статті 35 Закону №1105, відповідно до частини 1 якої у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Згідно з частиною 2 статті 35 Закону №1105 непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:
1) діти, які не досягли 18 років;
2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;
3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;
4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Водночас, частина 3 статті 35 Закону №1105 передбачає, що право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
За приписами частин 5 та статті 36 Закону №1105 у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:
1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;
2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
У разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячної заробітної плати потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на потерпілого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мали права на страхові виплати.
Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітної плати потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість таких осіб.
Максимальний розмір щомісячної страхової виплати особам, які втратили годувальника, не може перевищувати сім розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до статті 37 Закону №1105 для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.
Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:
1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;
2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;
3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;
4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;
5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;
6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;
7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;
8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;
9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;
10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Згідно положень статті 38 Закону №1105 територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
При цьому, підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг визначені в статті 39 Закону №1105.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №1105 уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
В свою чергу, частиною 2 статті 39 Закону №1105 передбачено, що уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
В той же час, жодної підстави для відмови у здійсненні страхових виплат із вичерпного переліку, визначеного статтею 39 Закону №1105, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в оскаржуваному рішенні, оформленому протоколом від 15.04.2024 №06001/6001-56445828/2, не зазначило.
Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №360/1239/19, розглядаючи правовідносини, схожі зі спірними у даній справі, вказав, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не містить визначення сім`ї та її членів. Сімейний кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватися при визначенні поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
В спірному випадку достатньою умовою для призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві є факт її належності до непрацездатних осіб, які на день смерті ОСОБА_2 мали право на одержання від нього утримання, який підтверджується наявністю у неї статусу особи з інвалідністю ІІ групи (довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №255470 від 30.11.2011).
В свою чергу, єдиною та достатньою умовою для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві є факт її перебування в шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.
Зі змісту спірного рішення, оформленого протоколом від 15.04.2024 №06001/6001-56445828/2 вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні страхових виплат (одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат) стала реєстрації позивачки та її померлого чоловіка ОСОБА_2 за різними адресами.
Надаючи правову оцінку правомірності такої відмови суд враховує наступне.
Пунктом 4 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 21 вересня 2022 року №2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.
На момент звернення позивачки із заявою про призначенні їй страхових виплат (14.03.2024) діяв Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (далі - Порядок №11).
Розділом V Порядку №11 було врегульовано питання призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого.
Відповідно до пункту 5.1 розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:
- заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;
- копії паспорта;
- копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
- копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;
- копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);
- довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).
Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
Водночас, 21.03.2024 набрав чинності Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року №4-1 (далі - Порядок №4-1). 
Згідно з пунктом 3 розділу IX "Страхові виплати в разі смерті потерпілого" Порядку №4-1 для призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого особи, які мають право на такі виплати, подають в електронній формі засобами Порталу Дія (за наявності технічної можливості) або вебпорталу Пенсійного фонду до органу, що призначає страхову виплату, заяву за формою відповідно до додатка 2 до цього Порядку. Заява може бути подана у формі паперового документа.
Особи, які мають право на виплати у разі смерті потерпілого, мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Органом, що призначає страхову виплату, до електронної справи про страхові виплати додаються:
- акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;
- виписка з акта огляду МСЕК про встановлення причинного зв`язку з травмою або захворюванням, отриманим на виробництві (у разі наявності);
- довідка про розмір середньої заробітної плати перед настанням страхового випадку;
- надані заявником документи, що підтверджують смерть потерпілого, родинні стосунки та право на одержання утримання від потерпілого.
Таким чином, станом на момент звернення ОСОБА_4 із заявою про призначенні їй страхових виплат (14.03.2024) діяв Порядок №11, який визначав, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком), реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого, а на момент прийняття оскаржуваного рішення (15.04.2024) діяв Порядок №4-1, який не містив умови для виплати одноразової допомоги на сім`ю, яка стосується обов`язковості реєстрації місця проживання дружини разом із померлим від нещасного випадку на виробництві чоловіком за однією адресою.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 23.09.2021 у справі №204/6931/20, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.
При цьому Верховний Суд у постанові від 22.04.2024 у справі №420/17371/22 сформулював висновок, відповідно до якого, враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення Цивільного кодексу України та Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації; зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті. Тому встановлена Порядком №11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. Верховний Суд також зауважував, що Закон №1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому. Враховуючи встановлену під час розгляду справи невідповідність положень пункту 5.1 розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, Верховний Суд дійшов висновку, що правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.
Таким чином, за змістом висновків Верховного Суду, сформульованих у наведеній справі, неоднакове зареєстроване місце проживання членів сім`ї не впливає на отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого. Тому визначальним є факт проживання однією сім`єю.
У справі, що розглядається, беззаперечним є факт родинних зв`язків між позивачкою та потерпілим ОСОБА_2 , який підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . 
Крім того, наявною у матеріалах справи довідкою виконавчого комітету Піщівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 02.04.2024 №127 підтверджується, що ОСОБА_2 на момент смерті проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_1 та вів з нею спільне господарство. 
Отже, встановленими у справі обставинами підтверджується, що ОСОБА_2 , який відповідно до акту спеціального розслідування від 07.09.2023 (форми Н-1/П) помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, до смерті проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_1 однією сім`єю. Саме факт спільного проживання позивачки та її померлого чоловіка є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого, передбаченої частиною п`ятою статті 36 Закону №1105.
Щодо щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, то ні норми Закону №1105, а ні норми Порядку №11 та Порядку №4-1 не містять умови обов`язкової реєстрації місця проживання дружини разом із померлим від нещасного випадку на виробництві чоловіком за однією адресою для призначення таких щомісячних виплат.
Згідно правових норм ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 35 Закону №1105 право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а саме особи з інвалідністю, які є членами сім`ї потерпілого.
Факт належності ОСОБА_1 до непрацездатних членів сім`ї, які на день смерті ОСОБА_2 мали право на одержання від нього утримання, підтверджується наявністю у неї статусу особи з інвалідністю ІІ групи (довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №255470 від 30.11.2011), а тому позивач має право на отримання щомісячних страхових виплат відповідно до положень ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлене протоколом від 15.04.2024 №06001/6001-56445829/2, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхових виплатах та наданні соціальних послуг є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення, суд, застосовуючи механізм захисту порушеного права позивача та його відновлення, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 (дати її звернення з відповідною заявою) щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та одноразову допомогу, як член сім`ї, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, передбачену ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та здійснити їх виплату.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; код ЄДРПОУ 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлене протоколом від 15.04.2024 №06001/6001-56445829/2, про відмову у призначенні ОСОБА_1 страхових виплатах та наданні соціальних послуг.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідно до ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також одноразову допомогу, як член сім`ї, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, передбачену ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та здійснити їх виплату.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович