ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9770/15 Суддя (судді) першої інстанції: Калашник Юлія Вікторівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Північного офісу Держаудитслужби до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" про зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшла позовна заява Державної фінансової інспекції в м. Києві до Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», в якій позивач просив:
- зобов`язати відповідача поновити дебіторську заборгованість та забезпечити повернення коштів у сумі 6,52 тис.грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 82,34 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 10,63 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача привести дані ф. № 2 «Звіту про фінансові результати» за 2011-2012 роки у відповідність з даними бухгалтерського обліку; зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 5,12 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи з ТОВ «Прогрес Груп», в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 332,67 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача забезпечити відшкодування коштів у сумі 31,24 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
-зобов`язати відповідача привести бухгалтерський облік розрахунків з нарахування та виплати заробітної плати у відповідність до чинного законодавства; зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 408,3 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи, в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України; 
- зобов`язати відповідача привести дані фінансової звітності у відповідність до даних бухгалтерського обліку; зобов`язати відповідача забезпечити відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) на суму 2413,41 тис. грн. у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України;
- зобов`язати відповідача забезпечити відображення кредиторської заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства; зобов`язати відповідача привести фінансову звітність у відповідність до бухгалтерського обліку відповідно до вимог чинного законодавства; зобов`язати відповідача забезпечити повернення коштів у сумі 103,44 тис. грн., в тому числі шляхом претензійно-позовної роботи х ТОВ «Жвлсі», в іншому випадку забезпечити усунення порушення у порядку, визначеному ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України;
- зобов`язати відповідача здійснити індексацію основних засобів; зобов`язати відповідача привести бухгалтерський облік у відповідність до вимог чинного законодавства; зобов`язати відповідача усунути порушення на суму 17,54 тис. грн. та привести бухгалтерський облік у відповідність до вимог чинного законодавства.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1.4.2 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в м. Києві на II квартал 2014 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 16.06.2014 №2942, №2943, від 17.06.2014 №2987 та №2988, від 01.08.2014 №3841 фахівцями Держфінінспекції в м. Києві проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» за період: травень - грудень 2010 року, 2011-2013 роки та завершений місяць 2014 року.
Ревізію розпочато 16.06.2014, зупинено 09.07.2014, поновлено 04.08.2014, зупинено 19.08.2014, поновлено 01.09.2014 та закінчено 03.09.2014.
Контрольним заходом встановлено порушень на загальну суму 5024,17 грн., в тому числі тих, що призвели до збитків на суму 3399,57 грн.
В ході проведення ревізії усунуто порушення завищених витрат по оплаті праці внаслідок недотримання вимог законодавства шляхом утримання зайво нарахованих доходів на загальну суму 4000,28 грн.
За результатами проведеної ревізії складено акт від 10.09.2014 №11-30/3041.
На підставі Акту ревізії від 10.09.2014 № 11-30/3041, позивачем прийнято вимогу від 23.10.2014 №26-11-14-14/13169, відповідно до якої встановлено ряд фінансових порушень, зокрема:
2) в порушення частини першої статті9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV), пункту 1.2 статті 1 та пункту 2.1 статі 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05. 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88), без наявності первинних облікових документів, за рахунок власних коштів, товариством покриті витрати приватного підприємства фірма «Промсервіс», що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на суму 6,52 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити поновлення дебіторської заборгованості та забезпечити повернення коштів в сумі 6,52 тис. грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи в приватним підприємством фірма «Промсервіс»;
3) в порушення статті 218 та статті 231 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436- ІV та частини першої статті 9 Закону №996-ХІV, внаслідок невиконання або неналежного виконання господарських зобов`язань та покриття за рахунок коштів товариства витрат фізичної особи (не утримано штрафні санкції за адміністративне порушення) приватному акціонерному товариству «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» нанесено матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 82,34 тис. грн. (в тому числі покриття за рахунок коштів товариства витрат фізичної особи - 1 тис. грн.);
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів на суму 82,34 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
4) відповідно до статті 53 глави ХІ Уніфікованого Закону «Про переказні векселі та прості векселі», введеного Женевською конференцією у 1930 році, приватне акціонерне товариство «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» втратило право регресу по простих векселях від 27.08.2003 №80335593252594, від 09.09.2003 №80335593252635, №80335593252628 та від 10.12.2003 №66335593724268 проти трасанта ГП «Экспериментально-аналитический центр содейсвия техническому перевооружению отрасли (Центр) Министерства топлива и енергетики», і, як наслідок, товариству завдано матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 10,63 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів на суму 10,63 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
5) в порушення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, п 11, п. 13, п. 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99 № 87 по коду рядка 10 ф. № 2 «Звіт про фінансові результати» данні бухгалтерського обліку не відповідають даним фінансової звітності.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача данні ф. № 2 «Звіт про фінансові результати» за 2011-2012 роки привести у відповідність з даними бухгалтерського обліку;
6) ревізією встановлено, що приватним акціонерним товариством «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», відповідно до звітів комісіонера, зайво нараховано товариству з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп» комісійної винагороди в сумі 6,64 тис.грн., та зайво сплачено 5,12 тис. грн., чим порушено частину першу статті 193 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV та пункту 5.1 договору комісії №05/01-15 від 05.05.2011, що призвело до незаконних витрат (збитків) підприємства на суму 5,12 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів на суму 5,12 тис. грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи з товариством з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп»;
7) ревізією встановлено, що в порушення вимог пункту 4 статті 62 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 №514-VI, пункту 9.3.3 Статуту товариства, без укладання цивільно - правових угод нараховувалась та виплачувалась винагорода Голові наглядової ради ОСОБА_1 на загальну суму 172,89 тис. грн., секретарю Наглядової ради на загальну суму 25,82 тис. грн. та голові Ревізійної комісії на загальну суму 90,92 тис. грн., і, як наслідок, зайво сплачено ЄСВ до цільових фондів на суму 90,92 тис.грн., чим завдано матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 332,67 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів на суму 332,67 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
8) ревізією встановлено, що товариством в порушення пункту 2.2 укладених трудових угод, частини першої статті 9 Закону №996-ХІV, пункту 2.2 Положення №88 сплачувались грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по трудовим договорам, без документального підтвердження виконання робіт на загальну суму 31,24 тис. грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків).
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) на суму 31,24 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
9) перевіркою визнаних витрат на оплату праці встановлені розбіжності між аналітичним обліком та синтетичним в частині достовірності відображення заборгованості Товариства перед працівниками, що є порушенням ч. З ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996- XIV.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести бухгалтерський облік розрахунків з нарахування та виплати заробітної плати у відповідність до діючого законодавства;
10) в порушення пункту 3.15 Колективного договору, пункту 1 та пункту 3 Положення про преміювання працівників відкритого акціонерного товариства КЕЗ «Транссигнал» за виконання особливо важливих завдань, нараховано та виплачено премії за роботи, які не віднесено до видів особливо важливих завдань, тобто як такі, що не впливають на показники фінансово-економічної діяльності на загальну суму 296,71 тис. грн., і, як наслідок, зайво нараховано та перераховано товариством єдиний податок до цільових фондів на загальну суму 111,59 тис. грн., чим нанесено збитки товариству на загальну суму 408,3 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів на суму 408,3 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
11) ревізією встановлено що, станом на 01.01.2014 у фінансовій звітності занижено наявну дебіторську заборгованість на загальну суму 3685,62 тис. грн. та станом на 01.01.2013 у фінансові звітності занижено наявну кредиторську заборгованість на загальну суму 3754,63 тис. грн. і, як наслідок, до фінансової звітності внесено недостовірні дані, чим порушено ч. 1. ст. 11 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести данні фінансові звітності у відповідність з даними бухгалтерського обліку;
12) в порушення статті 218 та статті 231 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV, внаслідок невиконання або неналежного виконання господарських зобов`язань товариством у період, що підлягав ревізії, сплачено штрафні санкції на користь юридичних осіб на суму 2 413,41 тис. грн., таким чином нанесено матеріальну шкоду (збитки) на зазначену суму.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) на суму 2 413,41 тис. грн. в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
13) в порушення п. 5 П(с)БО 11 «Зобов`язання», станом на 01.07.2014 в бухгалтерському обліку Товариства завищено зобов`язання (кредиторську заборгованість) перед Державною службою залізничного транспорту України на загальну суму 480,0 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити відображення кредиторської заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства;
14) перевіркою достовірності оцінки запасів встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 11 Закону України від 16.07.1999 №996 у фінансовій звітності товариства завищено вартість активів станом на 01.01.2011 рік на 20,79 тис. грн., станом на 01.01.2012 рік - на 17,74 тис. грн., станом на 01.01.2013 рік - на 249,39 тис. грн., станом на 01.01.2014 рік - на 18,19 тис. гривень.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести фінансову звітність у відповідність до бухгалтерського обліку відповідно до вимог чинного законодавства;
15) в порушення частини першої статті 9 Закону №996-ХІV в бухгалтерському обліку товариства відображено отримання товариством робіт і послуг від товариства з обмеженою відповідальністю «Жалсі» при відсутності первинних документів, які фіксують факти здійснення таких операцій та є підставою для ведення бухгалтерського обліку, що призвело до збитків на суму 103,44 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити повернення коштів в сумі 103,44 тис. грн. шляхом проведення претензійно-позовної роботи з товариством з обмеженою відповідальністю «Жалсі», в іншому випадку - в порядку, визначеному частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України;
16) перевіркою правильності здійснення переоцінки основних засобів встановлено, що в порушення п.2 постанови КМУ від 31.08.1996 №1024, п.4 Методики визначення балансової вартості об`єктів житлового фонду, затвердженої постановою КМУ від 09.03.1995 №163, Підприємством, в 2010-2011 роках не проводилась індексація вартості об`єктів житлового фонду, а саме гуртожитку, розташованого за вул. Огородня, 9, первісною вартістю 673,06 тис. гривень.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача забезпечити здійснення індексації основних засобів;
17) ревізією встановлено, що товариством в порушення вимог п. 3.16. Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 № 102, п. 25 П(с)БО 7 «Основні засоби» не збільшено первісну вартість та термін експлуатації автомобілю, після проведеного капітального ремонту автомобілю ГАЗ-3110 на загальну суму 49,52 тис, грн. (в т.ч. ПДБ 8.25 тис. грн.), що призвело до заниження вартості основних засобів на загальну суму 41,26 тис. грн.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести бухгалтерський облік у відповідність до вимог чинного законодавства;
18) товариством в порушення ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996- XIV, станом на 01.07.2014 документально не підтверджено наявну в обліку вартість незавершених капітальних інвестицій в будівництво (не введені в експлуатацію необоротні активи) на загальну суму 1.085,80 тис. грн. і, як наслідок, станом на звітні дати по обліку завищено вартість активів на відповідну суму.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести бухгалтерський облік у відповідність до вимог чинного законодавства;
20) ревізією встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV, станом на 01.07.2014 документально не підтверджено наявну в обліку вартість основних засобів на загальну суму 17,54 тис. грн., і, як наслідок, станом на звітні дата по обліку завищено вартість активів на відповідну суму.
З огляду на зазначене, зобов`язано позивача привести бухгалтерський облік у відповідність до вимог чинного законодавства.
Усунути виявлені ревізією порушення вимагалось до у місячний термін з дня отримання листа-вимоги від 23.10.2014 №26-11-14-14/13169, з одночасним інформуванням про вжиті заходи, з поданням завірених копій розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень та прийняття управлінських рішень.
Однак, вимога від 23.10.2014 №26-11-14-14/13169 про усунення порушень виявлених ревізією у повному обсязі позивачем не виконана, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.
Частиною другою статті 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До спірних правовідносин підлягає застосування Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року).
Відповідно до частини другої статті 2 до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з частиною третьою статті 2 у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XIІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-XIІ) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.
Згідно зі пунктами 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XIІ, з якою кореспондуються положення пункту 6 Положення, органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2939-XIІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 310, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Основними завданнями Держфінінспекції є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначеній сфері (пункт 3 Положення).
Підпунктом 5 пункту 4 Положення визначено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану дотримання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій, перевірок державних закупівель у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь.
Також, пп. 21 пункту 6 Положення передбачено, що Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право у разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність з вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку підконтрольною установою або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.
Тобто в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у його постановах, зокрема від 7 жовтня 2014 року у справі №21-368а14, від 20 січня 2015 року у справі №21-601а14, від 23 лютого 2016 року у справі № 818/1857/14, від 29 травня 2017 у справі №826/6304/16.
Аналогічні висновки викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №1440/1820/18, від 6 лютого 2020 року у справі №806/1740/17, від 03 червня 2020 року у справі № 826/17645/15.
Положеннями пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.
Відтак, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов`язання вчинити певні дії. Звертаючись до адміністративного суду з позовом про зобов`язання вчинити дії з підстав, встановлених пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", контролюючий орган не повинен виходити за межі наданих цим пунктом повноважень і здійснювати стягнення збитків.
Зі змісту пунктів вимоги від 23.10.2014 вбачається, що Держфінінспекція України просить зобов`язати відповідача вжити заходи щодо стягнення з фізичних та юридичних осіб коштів (завданих збитків).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виконати вимогу від 23.10.2014 № 26-11-14-14/13169 в частині звернення стягнення на суми коштів окремих юридичних і фізичних осіб в межах цього спору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки правильність обчислення таких сум перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги в частині забезпечення відшкодування чи стягнення матеріальної шкоди.
При цьому, похідні вимоги позивача самі по собі є обов`язковими в силу положень статті 10 Закону №2939-ХІІ, тому вирішення питання про зобов`язання виконати їх в судовому порядку не є правильним способом захисту порушених прав держави.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильності зроблених ним висновків, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, а тому воно підлягає залишенню без змін.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко