П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10029/25	

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та повторно розглянути заяву, -

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила:
- визнати відмову в призначенні пенсії, оформлену рішенням від 5.03.2025р. за №262440024455 протиправною та скасувати;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:
- з 22.02.1994р. по 4.01.1995р. у СП «Інтерланд»;
- з 1.01.2002р. по 10.02.2003р. у ТОВ «Фірма АРТ»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначив, що вона звернулась із заявою до пенсійного органу про призначення їй пенсії за віком, проте пенсійний орган своїм рішенням відмовив їй у призначенні пенсії через не зарахування до її страхового стажу період її роботи зазначені в трудовій книжці від 23.05.1988р. НОМЕР_1 . 
Позивачка вважає вказане рішення протиправним та незаконним, у зв`язку із чим звернулась в суд із даним позовом.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 5.03.2025р. №262440024455 «Про відмову у призначенні пенсії» ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:
- з 22.02.1994р. по 4.01.1995р. у СП «Інтерланд»;
- з 1.01.2002р. по 10.02.2003р. у ТОВ «Фірма АРТ».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.02.2025р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 211,2грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності згідно трудової книжки, про що визначено в оскаржуваному рішенні, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що у лютому 2025р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за №1058.
За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Одеській області.
Приписами ст.26 Закону №1058 визначено, що починаючи з 1 січня 2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025р. по 31 грудня 2025р. - не менше 32 років.
Під час розгляду заяви про призначення пенсії Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж позивачки становить 30 років 2 місяці 19 днів.
Відтак, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області за №262440024455 від 5.03.2025р. позивачці було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи у розмірі 32 роки.
При цьому, до страхового стажу позивачки не було зараховано наступні періоди роботи:
- період роботи з 22.02.1994р. по 4.01.1995р., оскільки назва підприємства не відповідає назві на печатці якою завірено запис про звільнення, відсутня довідка про перейменування;
- період з 1.01.2002р. по 10.02.2003р., оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу та сплату страхових внесків.
Також встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.05.1988р., ОСОБА_1 :
- 22.02.1994р. була прийнята на посаду комерційного директора СП «Інтерланд» (запис №7);
- 4.01.1995р. звільнена за власним бажанням (запис №8);
- 6.01.1995р. прийнята на посаду комерційного директора Рекламного агентства «А.Р.Т» (запис №9);
- 11.04.2000р. звільнена з роботи по переведенню в ТОВ «А.Р.Т.» (запис №10);
- 11.04.2000р. прийнята на роботу комерційного директора ТОВ «А.Р.Т.» (запис №11);
- 10.02.2003р. звільнена за власним бажанням (запис №12).
Вважаючи протиправним рішення органів Пенсійного фонду України про відмову в призначенні їй пенсії, позивачка звернулася до суду із даним позовом. 
Так, позивачка переконана, що такими діями органів Пенсійного фонду України порушено її право на призначення та отримання пенсії за віком.
Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 9.07.2003р. (надалі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за №1788-XII (надалі - Закону №1788-XII) до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Положеннями ст.1 Закону №1058-IV встановлено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ст.20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Положеннями ч.2 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Приписами ч.4 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами ч.1 ст.40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000р. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000р. становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000р. незалежно від перерв.
Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Отже, судова колегія зазначає, що позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
Як вбачається із матеріалів справи, що сам факт офіційного працевлаштування позивачки підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.05.1988р., ОСОБА_1 :
- 11.04.2000р. прийнята на роботу комерційного директора ТОВ «А.Р.Т.» (запис №11);
- 10.02.2003р. звільнена за власним бажанням (запис №12).
Апеляційний суд зазначає, що Верховним Судом сформована правова позиція, що відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а, від 1.11.2018р. у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019р. у справі №489/2283/16-а, від 1.03.2021р. у справі №423/757/17, від 27.05.2021р. у справі №343/659/17).
Отже, судова колегія вважає, що весь офіційно набутий трудовий стаж позивача, зокрема, з 1.01.2002р. по 10.02.2003р. підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
Що стосується періоду з 22.02.1994р. по 4.01.1995р., то судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , що з 22.02.1994р. вона була зарахована у СП «Інтерланд» на посаду комерційного директора СП «Інтерланд» та працювала там до 4.01.1995р., про що свідчить запис в трудовій книжці. Даний запис здійснений у відповідності до Інструкції ведення трудових книжок та скріплений печаткою відтиск якої цілком сприймається та придатний для прочитання його змісту.
Після звільнення у трудовій книжки був зроблений відповідний запис.
Пенсійний фонд ставить під сумнів дійсність запису в трудовій книжці та заперечує, що він відповідає встановленим вимогам, зазначаючи що назва на печатці якою завірений запис про звільнення не відповідає назві яка записана в трудовій книжці при прийнятті на роботу.
Так, судова колегія зазначає, що запис про прийняття на роботу - зроблений російською мовою «Интерланд», а на печатці назва підприємства зазначена українською мовою «Інтерланд». 
Тобто назва підприємства одна і та ж, проте написана різними мовами і вся відмінність полягає у перекладі. Тому ніякої відмінності в назвах не існує.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відмовляючи позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 22.02.1994р. по 4.01.1995р., пенсійним органом не враховано усі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.
Апеляційний суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).
Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пенсійним органом протиправно відмовлено позивачці у зарахуванні спірних періодів.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський 

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук