ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 687/487/25
Провадження № 22-ц/820/507/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року (суддя Борсук В.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Позовну заяву мотивував тим, що заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання - починаючи з 15 травня 2021 року і до закінчення терміну навчання, але не довше, аніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
На даний час позивачу стало відомо, що на адресу військової частини НОМЕР_1 , де останній проходить службу, надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15 жовтня 2024 року. При цьому, між позивачем та відповідачами склалась усна домовленість щодо сплати аліментів, а саме, що призначені рішенням суду аліменти перераховуватимуться ОСОБА_1 шляхом прямого переказу грошових коштів на особистий банківський картковий рахунок ОСОБА_2 , а також спільного сина ОСОБА_3 . Такий порядок виплати аліментів, за домовленістю, мав полегшити процедуру отримання грошових коштів, уникнути зайвих бюрократичних труднощів та забезпечити оперативність виконання обов`язків щодо фінансового забезпечення сина.
На виконання домовленостей, ОСОБА_1 упродовж 2021-2024 років систематично здійснював перекази грошових коштів на карткові рахунки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Загальна сума: 84820,78 грн., що підтверджується виписками з АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк». Однак, попри наявність виконання рішення суду ОСОБА_1 в добровільному порядку, ОСОБА_2 ініційоване примусове виконавче провадження, за яким з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти за аналогічний період, за які вже відбулися фактичні сплати в розмірі 198132,49 грн. Таким чином, відповідачами отримано подвійну оплату - як у добровільному порядку виконання рішення, так і в межах примусового виконання рішення суду, що прямо суперечить принципам добросовісності, а також нормам цивільного законодавства. 
Посилаючись на зазначене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.239-243 т.1) позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 90400 грн.
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем позовних вимог. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ст.1212 ЦК України, хоча сам встановив факт добровільного перерахування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 90400 грн., а також відсутність договірних правовідносин між сторонами щодо цих коштів, що свідчить про набуття майна без достатньої правової підстави.
Судом безпідставно застосовано п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, ототожнивши спірні платіжні перекази з аліментами, хоча відповідачі у запереченнях від 03 грудня 2025 року фактично заперечили аліментний характер цих платежів та зазначили, що їм невідомо їх цільове призначення, чим підтвердили відсутність правової підстави для їх отримання.
Висновок суду про добровільну допомогу як самостійну підставу для неповернення коштів є припущенням. Зазначає, що висновок суду про відсутність недобросовісної поведінки відповідачів є помилковим.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 19.11.2019 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання - починаючи з 15.05.2021 року і до закінчення терміну навчання, але не довше, аніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
05 серпня 2024 року головним державним виконавцем Чемеровецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75701080 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією постанови, наявної в матеріалах справи.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів ВП № 75701080, станом на 01 липня 2024 року за боржником ОСОБА_1 - 198132,49 грн.
Як вбачається, з долучених ОСОБА_1 платіжних документів позивачем були здійснено платежі: 
АТ КБ «Приват Банк» - 30.04.2024 року - 10000 грн., отримувач: ОСОБА_2 ; 24.03.2024 року - 200 грн., отримувач: ОСОБА_3 ; 07.02.2024 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 08.01.2024 року - 10000 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.01.2024 року - 6000 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 04.01.2024 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 27.12.2023 року - 500 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 20.12.2023 року - 500 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 26.11.2023 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 22.08.2023 року - 6600 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 07.05.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 03.04.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.03.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.01.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 07.12.2022 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 05.11.2022 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 26.08.2021 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ;
АТ «Ощадбанк» - 05.10.2022 року - 2500 грн; 05.09.2022 року - 2500 грн; 12.08.2022 року - 2500 грн; 07.07.2022 року - 2500 грн; 06.06.2022 року - 2500 грн; 10.05.2022 року - 2500 грн; 07.04.2022 року - 2500 грн; 10.03.2022 року - 2500 грн; 07.02.2022 року - 2500 грн; 06.01.2022 року - 2500 грн; 11.12.2021 року - 2500 грн; 10.11.2021 року - 2500 грн; 06.10.2021 року -2500 грн; 29.08.2021 року - 6000 грн.
Вищевказані грошові кошти у загальній сумі 90400,00 грн. у період часу з 29 серпня 2021 року до 30 квітня 2024 року включно перераховано позивачем на користь відповідачів. Відповідно до платіжних документів призначення платежів : переказ на карту.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі№ 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Крім того, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи, не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 29 серпня 2021 року по 30 квітня 2024 року позивач добровільно та свідомо здійснював грошові перекази на карткові рахунки відповідачів, а саме колишньої дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , на загальну суму 90400 грн. Крім того, перекази здійснювалися не одноразово, а систематично протягом тривалого часу, що свідчить не лише про добровільність, а й про усвідомлений характер дій позивача. Доказів того, що зазначені платежі були результатом рахункової помилки або недобросовісних дій з боку набувачів коштів, позивач суду не надав. 
Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 90400 грн. були набуті відповідачами з 29 серпня 2021 року по 30 квітня 2024 року, за добровільними та усвідомленими діями позивача, як зазначається ним на виконання його обов`язку щодо утримання сина (рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29.06.2021 року), тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення їх з відповідачів на користь позивача, як безпідставно набутих.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права є необґрунтованими та зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.

Судді            Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк