Справа № 156/13/26 
Провадження № 1-кп/156/49/26 

В И Р О К
Іменем України

23 лютого 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
Головуючого – ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радовичі, Іваничівського району Волинської області, громадянина України, розлученого, непрацюючого, маючи на утриманні 2 (двох) неповнолітніх дітей, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 08 грудня 2025 року близько 11 години 06 хвилин поблизу будинку № 4 по вулиці Володимирській у селі Клопочин, Володимирського району Волинської області керував скутером марки «Viper» моделі «Street 50», р.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками наряду РПП СПД №2 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області «Проект-11» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували на добовому чергуванні СПД №2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, на яке заступили 08 грудня 2025 року.
В подальшому, запідозривши гр. ОСОБА_4 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак останній відмовився. 
Надалі ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу службового автомобіля марки «Рено» моделі «Дастер», р.н.з. НОМЕР_2 , розташованого поблизу будинку № 4, що по вулиці Володимирська у селі Клопочин, Володимирського району Волинської області, а в подальшому – в салоні даного службового автомобіля, усвідомлюючи, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку та щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а також усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники Національної поліції, які перебувають в однострої поліцейських із відповідними знаками розрізнення, з метою їх схиляння до не складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, неодноразово, у тому числі близько 11 год 08 хв 26 сек, 11 год 09 хв 35 сек, 11 год 11 хв 00 сек, 11 год 16 хв 14 сек висловлював інспектору з РПП СПД №2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітану поліції ОСОБА_5 пропозиції надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів без конкретизації суми неправомірної вигоди, на які отримав відмову та був попереджений про кримінальну відповідальність за пропозицію або надання неправомірної вигоди службовій особі, передбачену ст. 369 КК України.
Однак, ОСОБА_4 , не бажаючи припинити свої злочинні дії, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на надання службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в його інтересах дій з використанням службового становища, 08 грудня 2025 року близько 11 год 17 хв 51 сек поклав між передніми сидіннями службового автомобіля марки «Рено» моделі «Дастер», р.н.з. НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі чотири тисячі гривень 4-ма купюрами номіналом 1000 гривень з серійними номерами ЄР4483755, ЕВ8459081, ЕБ5764934, ВС3683728, тим самим надавши інспектору з РПП СПД № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітану поліції ОСОБА_5 неправомірну вигоду.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України (пропозиція надання та надання службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища)
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення. У вчиненому розкаявся та просив суворо його не карати, призначити покарання у виді штрафу з розстрочкою хоча б на шість місяців.
Прокурор у судовому засіданні просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і вирішити питання про долю речових доказів у встановленому законом порядку, проти розстрочення сплати штрафу не заперечував.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
Оцінюючи докази зібрані та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч.1 ст.369 КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений судимості не має, кримінальне правопорушення вчинив вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Суд також враховує досудову доповідь Володимирського районного сектору Філії ДУ «Центр пробації» від 20.02.2026 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якій зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Володимирський PC вважає, що виправлення гр. ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб). Також, беручи до уваги той факт, що санкції ч.1 ст.369 КК України передбачають призначення покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника покарання у виді штрафу.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання.
Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, його необхідно призначити у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.1 ст.369 КК України.
За змістом ч.4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив суд призначити йому покарання у виді штрафу та розстрочити виплату такого, мотивувавши свою заяву скрутним матеріальним становищем. Разом з тим обвинувачений запевнив суд, що має змогу сплачувати штраф частинами. Прокурор, у разі призначення судом ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, проти розстрочки не заперечив.
Суд вважає ці доводи обвинуваченого переконливими та дійшов переконання про наявність підстав для розстрочки виплати штрафу.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.12.2025 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, грошові кошти - чотири купюри номіналом 1000 грн. кожна, з серійними номерами ЄР 4483755, ЕВ 8459081, ЕБ 5764934, ВС 3683728.
Суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно відсутні.
Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.
Спеціальна конфіскація, відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у виді грошових коштів у сумі 4000 грн (чотири купюри номіналом 1000 грн. кожна), з серійними номерами ЄР 4483755, ЕВ 8459081, ЕБ 5764934, ВС 3683728, які зберігаються у Департаменті регіональної каси перерахунку у м. Луцьк, на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.
Долю інших речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України, а саме: оптичний диск з відеозаписами з нагрудних бодікамер поліцейських та автомобільного реєстратора, які видані працівниками ВПД №2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачається.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 369-371, 373-376, 395 КПК України, 96-1 КК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні  кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнувши його в дохід держави.
На підставі ч.4 ст.53 КК України розстрочити сплату призначеного ОСОБА_4 штрафу у розмірі 17000,00 гривень на строк 10 (десять) місяців, шляхом його сплати рівними частинами, встановивши суму виплати штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.
Згідно з ст.26 КВК України у разі несплати чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16.12.2025 на тимчасово вилучене майно, грошові кошти у сумі 4000 грн. купюрами номіналом 1000 грн. кожна, з серійними номерами ЄР 4483755, ЕВ 8459081, ЕБ 5764934, ВС 3683728 - скасувати.
Речові докази:
- грошові кошти у сумі 4000 грн., купюрами номіналом 1000 грн. кожна, з серійними номерами ЄР 4483755, ЕВ 8459081, ЕБ 5764934, ВС 3683728, які зберігаються у Департаменті регіональної каси перерахунку у м. Луцьк, на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України, конфіскувати у власність держави;
- оптичний диск з відеозаписами з нагрудних бодікамер поліцейських та автомобільного реєстратора, які видані працівниками ВПД №2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Іваничівський районний суд Волинської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя 	ОСОБА_1