СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/24707/25
пр. № 2/759/3232/26

30 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 28 000,00 грн. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № НОМЕР_1 , предметом якого є страхування транспортного засобу Audi A3, д.н. НОМЕР_2 .
Як зазначив позивач, 09.01.2023 о 10 год. 40 хв. на перехресті В. Кільцевої та вул. Стеценка, у м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Audi A3, д.н. НОМЕР_2 та транспортного засобу Volvo XC70, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №759/1421/23 відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП.
У результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб Audi A3, д.н. НОМЕР_2 . Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача з заявою про настання події.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу було проведено його огляд, за результатами якого складено акт огляду КТЗ (дефектна відомість) та ремонтну калькуляцію № 00391_40 від 25.01.2023. Згідно з вказаної ремонтної калькуляції, вартість ремонту пошкодженого Audi A3, д.н. НОМЕР_2 складає: 40 000,00 грн. 
На підставі отриманих документів, АТ «СГ «ТАС» (приватне) затверджено страховий акт № 01560/40/923 від 25.01.2023 на суму 28 000,00 грн., яка була виплачена власнику автомобіля. Таким чином, розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 28 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та те, що цивільно-правова відповідальність відповідача є незастрахованою, АТ «СГ «ТАС» (приватне) просило стягнути з ОСОБА_1 вищезазначену суму сплаченого страхового відшкодування та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.
Ухвала про відкриття провадження у справі від 21 жовтня 2025 року двічі направлялась відповідачу ОСОБА_1 на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - АДРЕСА_1 .
За результатами відстеження стану поштових відправлень (веб-ресурс: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) встановлено, що поштові конверти повернулися до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З наведеного вбачається, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також вина особи у вчиненому діянні.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в силу положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується.
Саме тому у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. 
Одним з різновидів цивільно-правової відповідальності за відсутності вини особи, яка своєю поведінкою заподіяла шкоди, є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що врегульовується положеннями ст. 1187 ЦК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З наведеного також вбачається, що діяльність з експлуатації транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим завдання шкоди внаслідок використання транспортного засобу зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1187 ЦК України.
Зі змісту постанови Святошинського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року у справі №759/1421/23 (провадження №3/759/1477/23) встановлено, що ОСОБА_1 09.01.2023 о 10 год. 40 хв. рухався на перехресті В. Кільцевої та вул. Стеценка, у м. Києві, керував транспортним засобом «Volvo XC70» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить йому на праві власності, не виконав вимогу дорожнього знаку «дати дорогу 2.1», виїжджаючи з другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу «Audi A3» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою суду від 08.02.2023 констатовано факт порушення відповідачем ОСОБА_1 своїми діями вимог п.п. 8.4 (Б), дод. 1, 2.1 Правил дорожнього руху України. Цією ж постановою відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Постанова Святошинського районного суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №759/1421/23 (провадження №3/759/1477/23) не оскаржувалась та набрала законної сили 20.02.2023.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 щодо порушення вимог ПДР України під час експлуатації транспортного засобу Volvo XC70 д.н.з. НОМЕР_3 , який, у свою чергу, є джерелом підвищеної небезпеки.
Зі змісту постанови Святошинського районного суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №759/1421/23 (провадження №3/759/1477/23), Акту №42233 огляду колісного транспортного засобу Audi A3 д.н.з. НОМЕР_2 від 17.02.2023, ремонтної калькуляції № 00391_40 від 25.01.2023 судом встановлено, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 , яка мала місце при використанні джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), транспортному засобу ОСОБА_2 завдано майнової шкоди у розмірі 40 000,00 грн.
Судом встановлено, що 19.01.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного комплексного страхування №АZ17-1302574. Предметом вищезазначеного договору є страхування транспортного засобу Audi A3 д.н.з. НОМЕР_2 .
У подальшому, 12.09.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір 1 до вищезазначеного договору щодо переоформлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Змінено пункт 4 Договору та викладено його у наступній редакції: Поліс ОСЦПВ серії АТ №3110285.
У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою від 09.01.2023, що мала місце за участі забезпеченого транспортного засобу, 10.01.2023 ОСОБА_2 звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про настання події, в якій просив виплатити йому страхове відшкодування. Крім того, ОСОБА_2 вказав, що своє право вимоги до винної особи в скоєнні ДТП по вищевказаному факту переуступає СГ «ТАС».
Як вбачається з ремонтної калькуляції № 00391_40 від 25.01.2023, загальна сума відшкодування для транспортного засобу Audi A3 д.н.з. НОМЕР_2 становить 40 000,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, 25.01.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) складено страховий акт №01560/40/923, в якому визначено до виплати ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 28 000,00 грн.
27.01.2023 ОСОБА_2 перераховано від АТ «СГ «ТАС» (приватне) страхове відшкодування у розмірі 28 000,00 грн., що вбачається із платіжної інструкції №314488.
Таким чином, судом встановлено факт сплати АТ «СГ «ТАС» (приватне) страхового відшкодування ОСОБА_2 за договором добровільного комплексного страхування №АZ17-1302574.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
До страховика переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Водночас, як вбачається із перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, станом на 09.01.2023 поліс на транспортний засіб № НОМЕР_3 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , був відсутній.
21.05.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX. У п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 втрачає чинність з дня введення в дію Закону України № 3720-IX від 21.05.2024.
Таким чином, до 01.01.2025 до відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів продовжував застосовуватися Закон України № 1961-IV від 01.07.2004.
Оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка стала підставою для виникнення деліктного зобов`язання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому у подальшому права вимоги ОСОБА_2 перейшло до АТ «СГ «ТАС» (приватне) у зв`язку із здійсненням останнім страхового відшкодування на користь потерпілого, мала місце 09.01.2023, то до відносин, що виникли у зв`язку з цією подією, підлягають застосуванню положення Закону України № 1961-IV від 01.07.2004.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі ЗУ № 1961-IV від 01.07.2004) учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.
У справі, яка розглядається, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, і в матеріалах справи відсутні докази, що сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У справі встановлено, що за договором добровільного страхування, що є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (страховика).
Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП стало підставою для виникнення деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).
Зазначені зобов`язання не виключали одне одного.
Потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.
Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивач), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.
При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.
Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 червня 2019 року у справі №554/5837/15-ц (провадження № 61-14070св18)
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», здійснивши виплату страхового відшкодування за договором комплексного страхування №AZ17-1302574 транспортного засобу Audi A3 д.н.з. НОМЕР_2 , отримало у межах фактичних витрат у розмірі 28 000,00 грн. право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - ОСОБА_1 .
Зважаючи на викладене, позивач обрав належний спосіб захисту, звернувшись до суду із позовними вимогами до винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування шкоди в порядку суброгації у межах виплаченого ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 28 000,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, встановлені під час судового розгляду обставини, суд доходить висновку, що сплачена позивачем на користь потерпілої особи сума матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 28 000,00 грн., підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача в порядку суброгації.
Щодо судових витрат.
У поданому позові заявлена вимога про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору.
До матеріалів справи долучена платіжна інструкція №55449 від 03.10.2025 з якої встановлено, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило платіж у розмірі 3 028,00 грн. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 3 028 грн 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ: 30115243; місцезнаходження: м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) матеріальну шкоду в порядку суброгації у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ: 30115243; місцезнаходження: м. Київ, просп. Берестейський, буд. 65) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко