ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року справа №360/62/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Секірська А.Г.), складеного в повному обсязі 10 березня 2025 року, у справі № 360/62/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.01.2025 № 123950003072 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.12.2024, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди з 27.12.1987 по 01.11.1989, з 01.09.1980 по 23.07.1982, з 18.02.1987 по 30.10.1987 рік, з 19.12.1989 по 23.07.1992, з 10.07.2001 по 05.04.2002, з 14.02.2003 по 17.06.2003 року, з 09.07.2003 по 21.08.2003, з 12.09.2003 по 05.09.2004.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.01.2025 № 123950003072 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.12.2024, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди з 27.12.1987 по 01.11.1989, з 01.09.1980 по 23.07.1982.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 360/62/25, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , картки платника податків, довідки від 23.06.2022 № 7111-7001298194.
28.12.2024 позивачка звернулася до ПФУ з заявою про призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (28.11.2022 – 60 років).
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що визнається сторонами. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №123950003072 від 06.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутності необхідністю страхового стажу — 29 років та відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону у зв`язку з відсутністю підтвердження, що дитина мала медичні показання для визнання ії дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Рішення обґрунтовано таким.
«..Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
РНОКПП НОМЕР_1 . 
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.01.2025.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. 
Пенсійний вік визначений пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 50 років.
Вік заявниці 62 роки.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) становить 29 років. 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року — від 22 до 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року — від 15 до 24 років. 
Необхідний страховий стаж визначений пунктом 3 частини першої статті 115 Закону становить 15 років.
Відповідно до п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарськоконсультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Страховий стаж заявниці становить 26 років 2 місяці.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
період роботи з 27.12.1987 по 01.11.1989 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.09.1982, оскільки дата звільнення (01.11.1989) не відповідає даті наказу про звільнення (24.10.1988);
періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 18.02.1987, оскільки дата народження власника трудової книжки на першій сторінці внесено не в повному обсязі (не зазначено число та місяць народження); 
період навчання з 01.09.1980 по 23.07.1982 згідно диплому серії НОМЕР_5 від 25.07.1982, оскільки прізвище “ ОСОБА_2 ” (українською мовою) не відповідає прізвищу “ ОСОБА_3 ” (українською мовою) відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 08.06.2012».
Не погодившись із рішенням Пенсійного органу, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі по тексту - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною першою ст. 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637). 
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків
Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_7 щодо спірного періоду роботи містить такі записи:
Біловодська райлікарня:
7) 27.12.1987 – прийнята на посаду санітарки молочної кухні, наказ № 1-Б від 04.01.1988;
8) 01.11.1989 – звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР, наказ № 226 від 24.10.1989.
Згідно із пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка була чинною на час заповнення записів про роботу позивача з 13.11.1984 по 27.07.1987 у трудовій книжці, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі – Інструкція № 58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Тобто, враховуючи положення пунктів 2.3 та 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.
Згідно з пунктами 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 у справі № 683/737/17.
Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача з посиланням на недоліки заповнення трудової книжки як на підставу для неврахування відомостей, що зазначені у такій трудовій книжці, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, як станом на теперішній час, так і станом на дату внесення записів № 7 та № 8 до трудової книжки позивача, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність врахування трудової книжки позивача, зокрема, записів №№ 7-8 щодо періоду роботи з 27.12.1987 по 01.11.1989 при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії за віком, і відповідно про протиправність оскаржуваного рішення.
Крім того, згідно із оскаржуваним рішенням позивачеві до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1980 по 23.07.1982, згідно диплому серії НОМЕР_5 від 25.07.1982, оскільки прізвище “ ОСОБА_2 ” (українською мовою) не відповідає прізвищу “ ОСОБА_3 ” (українською мовою) відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 08.06.2012».
Відповідно до положень статті 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (пункт в) частини третьої статті 59), навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт д) частини третьої статті 59).
Пункт 2.23 Порядку № 22-1 визначає, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Трудова книжка НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 містить такі записи щодо трудової діяльності позивача:
1) 01.09.1980 – 23.07.1982 – навчання у Ворошиловградському профтехучилищі № 48, диплом НОМЕР_5 .
Згідно із дипломом НОМЕР_5 ОСОБА_4 у період з 01.09.1980 по 23.07.1982 навчалася у технічному училищі № 48 м. Ворошиловграда за професією кравець жіночого легкого одягу з вмінням виконувати ремонт і розкрій.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб 04.09.1982. 
Тобто, в оригіналі трудової книжки, яка надана відповідачеві, містяться належним чином виконані записи про період навчання, посилання на номер диплому, записи у трудовій книжці та відомості з диплому в повній мірі узгоджуються між собою, тому цей період належить до зарахування до страхового стажу позивача.
Відтак, період роботи позивача з 01.09.1980 по 23.07.1982 має бути зараховано до страхового стажу позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.12.2024, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди з 27.12.1987 по 01.11.1989, з 01.09.1980 по 23.07.1982.
Інші доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 360/62/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар А.А. Блохін
Е.Г. Казначеєв