Єдиний унікальний номер судової справи 462/990/26
Номер провадження 1-кп/462/338/26

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді       ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання    ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого       ОСОБА_4 ,
потерпілої        ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025141390001234 від 14.12.2025 року відносно:

ОСОБА_4 (далі – ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 03.09.2025 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 199 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на два роки, 

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

І. Рух справи в суді 
09.02.2026 року (вх. № 3187) з Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025141390001234 від 14.12.2025 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, оптичний диск.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – ОСОБА_1 .
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2026 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.03.2026 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

2.1. Щодо обставин кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України
ОСОБА_4 , 14.12.2025 року близько 00 год. 10 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, усвідомлюючи, що вчиняє кримінальне правопорушення, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом віджиму вікна за допомогою металевого лому, проник в приміщення спальні квартири АДРЕСА_3 , де із тумби-комоду, що розташована поруч із виходом з кімнати, викрав грошові кошти у розмірі 10 500 грн. 00 коп., а саме 21 банкноту, номіналом по 500 грн. У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, покинув приміщення квартири відчинивши зсередини металопластикові двері кухні та вийшов на балкон другого поверху, що з`єднує спальню та кухню, де був помічений мешканцями згаданого будинку, якими був затриманий після того, як зістрибнув в внутрішнє подвір`я будинку.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 10 500 грн. 00 коп.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, із подальшими змінами та доповненнями, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.

2.2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення
Так,  ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження та учасників судового провадження

3.1. Щодо позиції обвинуваченого
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Судом було встановлено, що  ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції.

3.2. Щодо позиції сторони обвинувачення
Прокурор  ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягала на вказаній кваліфікації дій обвинуваченого, просила суд визнати його винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у межах санкції вказаної частини статті.

3.3. Щодо позиції потерпілої сторони
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила факт та обставини таємного викрадення її майна обвинуваченим. Повідомила суду, що збитки їй відшкодовано в повному обсязі, претензії до ОСОБА_4 відсутні. Щодо міри покарання останньому – покладається на розсуд суду.

IV. Позиція суду
Суд враховує, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), суд провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

V. Мотиви суду, оцінка та висновки
Дії  ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. 
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Так, показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

VІ. Призначення покарання

6.1. Загальні положення
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує, що таке є важливим етапом кримінальної відповідальності та здійснюється виключно щодо особи, яка визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає принципу Nullum crimen, nulla poena sine lege («Немає злочину, немає покарання без закону»). Покарання має особистий і індивідуалізований характер, оскільки його застосування передбачає врахування обставин справи та особистості винного, що узгоджується з принципом Poena personalis est («Покарання є особистим»). Воно є завершальним етапом кримінального процесу, і його призначення здійснюється судом відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, в якій визначено порядок прийняття рішення щодо покарання, з урахуванням правової оцінки діяння та особи обвинуваченого. Призначене покарання повинно відповідати вимогам законності, обґрунтованості, справедливості і бути необхідним, що відповідає принципу Fiat iustitia, ruat caelum («Нехай здійсниться правосуддя, хоч би впало небо»). Справедливість, як основний принцип призначення покарання, є базовою засадою правопорядку та критерієм довіри суспільства до правосуддя, що відображається у принципі Iustitia fundamentum regnorum («Справедливість – основа держав»). Покарання, як засіб досягнення справедливості, має не лише каральний, а й превентивний характер, оскільки воно сприяє запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає принципу Poena non est ultio, sed cautio («Покарання – це не помста, а застереження»), і спрямоване на попередження злочинних діянь як самого засудженого, так і інших осіб.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань кримінального кодексу України, як правового забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Також, суд враховує, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення; особу винного, його вік, сімейний, матеріальний стан, а також стан здоров`я; роль у скоєнні кримінального правопорушення та поведінку до і після вчинення такого; наявність обставини, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання.

6.2. Щодо обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання
Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

6.3. Щодо обставин призначення основного покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України) та диспозитивність (п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України).
Відповідно до ст. 65 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий (а.с. 98-99, 100-102 матеріалів кримінального провадження), не перебуває на обліку у наркологічному диспансері (а.с. 113 матеріалів кримінального провадження), не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері (а.с. 111 матеріалів кримінального провадження), а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, класифікацію за ст. 12 КК України (яке відноситься до категорії тяжкого злочину), особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.
За таких обставин, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.
Окрім цього суд зазначає, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03.09.2025 року у справі № 464/1692/25 ОСОБА_4 ухвалено визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк – два роки (а.с. 105-108 матеріалів кримінального провадження).
Таким чином,  ОСОБА_4 слід призначити покарання із застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

VІI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

7.1. Щодо запобіжного заходу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/9991/25 від 16.12.2025 року (з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 29.12.2025 року) (а.с. 119-121 матеріалів кримінального провадження, https://reyestr.court.gov.ua/Review/133081999) та продовжений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/990/26 від 10.02.2026 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/133986805) – залишити до вступу вироку у законну силу.

7.2. Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення.
Згідно положень ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Суд приймає до уваги, що  ОСОБА_4 затримано 14.12.2025 року, у порядку ст. 208 КПК України, 14.12.2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 25-29 матеріалів кримінального провадження).
Отже  ОСОБА_4 , слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме: з дня затримання – 14.12.2025 року до дня набрання вироком законної сили.

7.3. Щодо арешту майна.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/9991/25 від 17.12.2025 року (а.с. 42 матеріалів кримінального провадження) було накладено арешт на речові докази, а згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати.

7.4. Щодо процесуальних витрат.
Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні становлять 6 685 грн. 50 коп., які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави, зокрема:
- 3 119 грн. 90 коп. витрат на проведення дактилоскопічної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/114-26/1109-Д від 19.01.2026 року (а.с. 131 матеріалів кримінального провадження);
- 3 565 грн. 60 коп. витрат на проведення дактилоскопічної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/114-26/1194-Д від 21.01.2026 року (а.с. 144 матеріалів кримінального провадження).
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Спеціальна конфіскація не застосовується.
Підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні.
Підстави для виплати винагороди викривачу відсутні.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

1.  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому  ОСОБА_4  покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова № 464/1692/25 від 03.09.2025 року та остаточно призначити покарання – 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

3. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_4 , у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі – з 14.12.2025 року до дня набрання вироком законної сили.

4. Обраний обвинуваченому ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді тримання під вартою – залишити до вступу вироку у законну силу.

5. Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

6. Стягнути з ОСОБА_4  на користь держави судові витрати у сумі 6 685 (шість тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 50 коп. за результатами проведення експертиз.

7. Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/9991/25 від 17.12.2025 року (а.с. 42 матеріалів кримінального провадження), а саме: 
- металічний предмет, зовні схожий на лом, який по середині обгорнутий поліетиленовим білим пакетом та сірою футболкою, який був вилучений в ході затримання ОСОБА_4 14.12.2025 року.

8. Речові докази у кримінальному провадженні:
- грошові кошти в сумі 10 500 гривень, а саме купюри номіналом 500 гривень в кількості 21 штука, які поміщено у спец пакет № NPU 5081142 (а.с. 21а матеріалів кримінального провадження) – повернути законному власнику;
- металічний предмет, зовні схожий на лом, який по середині обгорнутий поліетиленовим білим пакетом та сірою футболкою, які поміщено у картонну коробку із характеризуючими надписами (а.с. 40 матеріалів кримінального провадження) – знищити;
- компакт-диск «DVD-R»», 4.7 GB на якому знаходяться відеофайли із телефонного пристрою ОСОБА_6  (а.с. 83 матеріалів кримінального провадження) – залишити у матеріалах справи.

9. Порядок оскарження вироку, набрання законної сили та отримання копії вироку
Вирок не може бути оскаржений у апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. 
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 07.04.2026 року.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:         ОСОБА_1