ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/6393/25		
Провадження № 22-ц/821/266/26		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,
представник позивача: Блізнецов Максим Євгенійович,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 : адвокат Залозний Сергій Миколайович,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2025року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенніПридніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення суду виготовлено 10 листопада 2025 року) у цивільній справі за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК).
За послугу гарячого водопостачання плата за вказаною адресою не нараховується. Нараховується тільки плата за абонентське обслуговування (ГВП) та функціонування систем ГВП.
Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідачі зареєстровані за вказаною адресою протягом всього спірного періоду.
Відповідачі своєчасно та не в повному обсязі з січня 2013 року не вносили плату за абонентське обслуговування (ТЕ), місця загального користування (МЗК), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, а також не здійснювали оплату внесків за встановлення, обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2025 складає 10405,09 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 32333030.
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних та інфляційну складову боргу.Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни позову становить 302,09 грн. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни позову становить 1087,90 грн.
Враховуючи вищенаведене, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» просило суд стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за послуги: абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, внесків у сумі 10405,09 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1087,90 грн., три відсотки річних – 302,09 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, внесків у сумі 9226,53 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 354,71 грн., та 3% річних у розмірі 146,51 грн., а всього 9727,75 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 2498,10 грн., по 1249,05 грн. з кожного.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачем під час розрахунку заборгованості не враховано пункти 12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та неправильно визначено період заборгованості з 01.01.2013 року, а не з 12.03.2017 року. Тож за підрахунками суду заборгованість відповідачів за період з 01.03.2017 року по 01.05.2025 року становить 9226,53 грн., яка підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача.
Також судом першої інстанції здійснено перерахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з боржників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 грудня 2025 року, ОСОБА_2  вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Розподілити судові витрати.
Скаржник також зазначає, що докази понесених витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції будуть подані згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що позивач не укладав з відповідачами договір про надання житлово-комунальних послуг, у т.ч. договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позовна заява не містить належного обґрунтування щодо порушення відповідачем конкретних умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивач надав розрахунок заборгованості відповідачів за період з січня 2013 року по квітень 2025 року, а звернувся з позовом до суду у липні 2025 року. Тобто з січня 2013 року до часу звернення позивача до суду із вказаною позовною заявою минуло більше дванадцяти років. Строк позовної давності за вказаними вимогами сплив у січні 2016 року.
Крім того, позивач не підтвердив належними доказами сам факт поставки та обсяги поставленої ним теплової енергії та гарячої води до будинку АДРЕСА_1 у період з січня 2013 року по квітень 2025 року.
Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному житловому будинку. Позивач не надав договір між позивачем та ОСББ «Злагода» (колективний споживач послуг), на підтвердження фактичного надання спірних житлово-комунальних послуг у вказаний період. 
Також позивач не вказав, яку саме методику розрахунку заборгованості ним обрано, не зазначив застосований ним конкретний пункт та розділ Методики розподілу.
Позивачем при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат по о/р НОМЕР_1 за період з грудня 2013 року по січень 2022 року не враховано норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 17.03.2020 року та ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу..» від 17.03.2020 року, де визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів та пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово комунальні послуги. Тобто, період, з якого неустойка (штрафи, пеня) не нараховується, починається з 17.03.2020 року і завершується з 31-го дня після дати офіційного зняття карантину.
Отже, відповідач заперечує факт отримання вказаних послуг у визначений період та у визначених позивачем обсягах. Позовні вимоги позивача є недоведеними. Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог ст. 263 ЦПК України. 

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 31 грудня 2025 року, представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» - Блізнецов М.Є. вважаючи, що оскаржуване рішення відповідає вимогам чинного законодавства та ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2025 року - залишити без змін.

Фактичні обставини справи 

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012 року та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року, № 1480 від 31.10.2007 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2004 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 17.07.2025 року та 21.07.2025 року.
Відповідно до копії Акту прийняття вузла обліку теплової енергії, 25.11.2016 року прийнято в експлуатацію вузол обліку теплової енергії Multical 602 завод. № 78186675 за адресою АДРЕСА_1 . Проведено технічний облік теплової енергії та встановлено, що вузол змонтовано відповідно до проекту. Зафіксовані показники на день приймання. Надано дозвіл на експлуатацію.
Згідно зі Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24ТСЧ/14 від 03.10.2024 року, засіб Multical 602 завод.№ 78186675 відповідає вимогам ДСТУ 9111:2021, та свідоцтво є чинним до 03.10.2028 року.
Сторонами не заперечується, що квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи ЦО та теплопостачання.
За послугу гарячого водопостачання по даній квартирі оплата не нараховується.
Плата нараховується за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК).
Відповідним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019 року № 1021 встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».
Нарахування плати за опалення місць загального користування Проведено за тарифами, затвердженими Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України за 2014-2018 роки та рішень Черкаської міської ради.
Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по о/р НОМЕР_1 , відкритому за вказаною адресою: АДРЕСА_3 , за абонентське обслуговування теплової енергії (ТЕ) та місця загального користування (МЗК), по внескам за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17.09.2019 року з січня 2013 станом на 01.05.2025 року визначено у розмірі 10405,09 грн.
Відповідно до копії акту обстеження теплового господарства споживача від 26.02.2025 року вбачається, що при обстеженні теплового господарства житлового будинку по АДРЕСА_1 та контрольної перевірки комерційного вузла обліку теплової енергії зі зняттям архівних даних було виявлено: на подаючому та зворотньому трубопроводах на датчиках температур помітне пошкодження на пломбувальному тросі, а саме деформація та розтягування, а також намотування біля пломбувального гвинта термодатчика. Внаслідок цього гвинт, який фіксує термодатчик в гільзі відпущений, що дає змогу вільно рухатись датчику, відповідно регулювати замір температури, теплоносія для обчислення спожитої (температури) теплової енергії. Даний факт порушення свідчить про втручання в роботу комерційного приводу обліку, що спричинило некоректну його роботу. Споживачеві буде проведено перерахунок за безобліково використану теплову енергію.
Згідно акту від 26.02.2025 року було встановлено факт помітного пошкодження термодатчика трубопроводу, і дане порушення свідчить про втручання в роботу комерційного приводу обліку, що спричинило некоректну його роботу.
Заборгованість відповідачів за абонентське обслуговування (ТЕ), МЗК та внески, яку просить стягнути позивач на свою користь згідно наданого розрахунку виникла за період з 01.01.2013 року по 01.04.2025 року, тобто до встановлених актом від 26.02.2025 року обставин.

Позиція Черкаського апеляційного суду 
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (яка діяла на час виникнення правовідносин, але втратила чинність на час розгляду справи по суті), відповідними положеннями ЦК України.
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 цього Закону України).
Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 13 цього Законом України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року, в редакції, що чинна з 09.06.2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2004 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 17.07.2025 року та 21.07.2025 року (а.с. 29,30, т. 1).
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.
Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи ЦО та теплопостачання.
Плата нараховується за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК).
Згідно Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (далі по тексту Правила), а саме п. 14 «Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22..11.2018 року № 315 (Методика розподілу)».
Відповідно до п. 33 Правил, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговування внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому, виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
За змістом п. 38 Правил споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Пунктом 45 Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019 № 1021 встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (а.с. 15, т. 1).
Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по о/р НОМЕР_1 , відкритому за вказаною адресою: АДРЕСА_3 , за абонентське обслуговування теплової енергії (ТЕ) та місця загального користування (МЗК), по внескам за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17.09.2019 з січня 2013 станом на 01.05.2025 року становить 10 405,09 грн.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом № 315 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
У ч. 2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;
Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд № 357/4664/15-ц від 20.11.2019 року.
Пунктом 45 Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Судом першої інстанції встановлено, що на офіційному веб-сайті «Черкаське хімволокно» розміщено публічний типовий договір на послугу та типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Також на офіційному веб-сайті наявні роз`яснення для мешканців (споживачів) щодо нарахування вартості послуг з опалення місць загального користування, інформація про опалювальний сезон, тарифи для населення тощо.
Згідно частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги надавачу таких послуг. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Надані позивачем докази підтверджують, що відповідачі користувалися послугами, наданими позивачем, проте, в період з січня 2013 року по 01.05.2025 року останніми не оплачені належним чином, тобто боржники допустили прострочення виконання зобов`язання.
З листа-розрахунку о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що за період з 01.01.2013 року по 01.04.2025 року відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм послуги по опаленню в розмірі 10405,09 грн (а.с. 6, т. 1). 
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано позовну давність за вказаний період, про застосування якої заявили відповідачі.
Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів виходить із наступного.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 року включно.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що пропущеною може бути визнано позовну давність лише за періоди, що виникли до 12.03.2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023 року.
Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду і триває по теперішній час.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за О/Р № 32333030, до стягнення з відповідачів підлягає борг з 01.01.2013, який станом на 01.05.2025 (квітень 2025 року включно) складає 10405,09 грн.
Суд першої інстанції, дослідивши вказаний розрахунок заборгованості прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів боргу за комунальні послуги в розмірі 9226,53 грн. за період з 01.03.2017 року по 01.05.2025 року.
Скаржник в апеляційній скарзі не погоджувався з розрахунком заборгованості, разом з тим, будь-якого іншого розрахунку заборгованості (контррозрахунку) відповідач не надав ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції. Отже, скаржник не спростував належними і допустимими доказами розмір нарахованої заборгованості.
Позивач, крім заборгованості за отримані послуги, просив також стягнути інфляційну складову боргу за період заборгованості та 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за розрахунковий період заборгованості у розмірі 1087,90 грн. та 3 % річних за вказаний період у розмірі 302,90 грн., у зв`язку із простроченням відповідачами оплати за абонентське обслуговування та місця загального користування.
Суд першої інстанції, дослідивши вказані розрахунки, прийшов до висновку про стягнення з відповідачів інфляційної складової боргу у розмірі 354, 71 грн., та 3% річних у розмірі 146, 51 грн., відмовивши в задоволенні решти вимог у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.
Доводи скаржника про заборону нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг у період дії карантину, оскільки відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, колегія суддів не бере до уваги, виходячи з наступного.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, однак вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 через агресію російської федерації проти України введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.11.2025 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча      О.В. Карпенко

Судді    Л.І. Василенко

О.М. Новіков