Справа № 716/30/24 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2026 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю сторони обвинувачення:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
з участю сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно: 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одружений, не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого, 
обвинуваченого в вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України,
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи в дружніх та довірливих відносинах із потерпілим ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним про рід його діяльності та фінансовий стан, шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах за наступних обставин.
Так, восени 2022 року, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, обвинуваченому ОСОБА_9 стало відомо від потерпілого ОСОБА_7 про те, що слідчим управлінням ГУНП в Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022260000000059 від 18.04.2022 щодо протиправної діяльності службових осіб ПП « ОСОБА_11 », засновником та директором якого є ОСОБА_7 .
При цьому, потерпілий ОСОБА_7 , будучи переконаний, що обвинувачений ОСОБА_9 , колишній працівник правоохоронних органів та компетентний у питаннях кримінального переслідування, під час розмови розповів останньому про проведені в межах кримінального провадження № 42022260000000059 обшуки за місцем його проживання та здійснення підприємницької діяльності, оскільки у органу досудового розслідування було достатньо підстав вважати, що службовими особами ПП « ОСОБА_12 » привласнено бюджетні кошти.
В цей час у обвинуваченого ОСОБА_9 , якому було достовірно відомо, що потерпілий ОСОБА_7 знає його як колишнього працівника правоохоронного органу, розраховуючи використати цей факт у власних інтересах з метою укріплення почуття довіри з боку потерпілого, виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами останнього під приводом допомоги та сприяння в уникненні різного роду проблем, пов`язаних із кримінальним переслідуванням.
З метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 та особистого збагачення, задля утвердження вже сформованого у нього раніше почуття довіри, обвинувачений ОСОБА_9 , повідомив останньому, що володіє широким колом знайомств серед впливових осіб у державі, завдяки чому зможе допомогти потерпілому ОСОБА_7 уникнути негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням протиправної діяльності службових осіб ПП « ОСОБА_12 ». За що потерпілий ОСОБА_7 , в свою чергу, повинен надати йому грошові кошти в сумі 50 000 доларів США та ще таку ж суму після кінцевого вирішення проблемних питань по кримінальному провадженню № 42022260000000059, не маючи при цьому жодних намірів вчиняти будь-яких дій щодо надання допомоги потерпілому ОСОБА_7 , а діючи з корисливих мотивів, створивши в останнього уявлення про необхідність передачі відповідних коштів, розраховував обернути їх на власну користь.
Так, в першій декаді жовтня 2022 року, перебуваючи за місцем проживання батьків обвинуваченого ОСОБА_9 за адресою: село Юрківці Чернівецького району Чернівецької області, потерпілий ОСОБА_7 , будучи введеним обвинуваченим ОСОБА_9 в оману, переконаним у необхідності надання йому грошових коштів та повністю довіряючи йому, передав обвинуваченому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 20 000 Євро та 30 000 доларів США. Останній, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення, діючи умисно, утверджуючи почуття довіри та створюючи видимість реальності своїх намірів, запевнивши потерпілого ОСОБА_7 в спроможності сприяння в уникненні негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням, одержав та обернув їх на свою користь.
За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 20 000 Євро та 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить 1 812 998 гривень, чим своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в особливо великих розмірах, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст. 190 ч. 4 КК України (в редакції чинній до 11.08.2023). 
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 за наведених вище обставин свою вину в пред?явленому обвинуваченні не визнавав, не визнав і обставин вчинення кримінального правопорушення. Також останній в судовому засіданні відмовився давати покази суду.
Щодо цивільного позову, який заявлений до нього потерпілим ОСОБА_7 , то вказав, що він вимоги про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні в частині моральної (немайнової) та майнової шкоди не визнає повністю, оскільки не визнає обставин вчинення кримінального правопорушення. Також просив врахувати всі обставини справи та суворо його не карати. 
Обвинувачений ОСОБА_9 надав суду заяву в письмовій формі, яку просив долучити до матеріалів кримінального провадження. В ній він вказав, що допомагав потерпілому ОСОБА_7 на прохання своєї матері. Ця допомога виявлялась в тому, щоб знайти останньому хороших адвокатів. При цьому вказав, що жодних коштів про які йдеться в обвинуваченні, потерпілий йому не передавав. Розмова була про кошти в сумі 50000 грн в якості авансу для юридичної фірми, яка мала представляти його інтереси. Не заперечив факту отримання вказаної суми.
Просив також суд не брати до уваги письмовий доказ у виді відеофайлу здобутого з його телефону, оскільки продемонстровані там грошові кошти є його особистими та отриманими від продажу автомобілів. 
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , оспорення останнім фактичних обставин справи, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена належними та допустимими доказами наданими стороною обвинувачення, які були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні.
Будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що є керівником медичного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В 2022 році йому повідомили про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому він почав шукати правової допомоги у вирішенні своїх проблем. За ініціативи свідка ОСОБА_13 , яка є його тещею, він наприкінці вересня 2022 року познайомився із обвинуваченим ОСОБА_9 . Останній запевнив його, що за грошові кошти зможе вирішити його проблему, однак треба вивчити питання та ситуацію. Приблизно в жовтні обвинувачений ОСОБА_9 повідомив його, що необхідно передати йому 50 тисяч доларів США з метою вирішення всіх проблем пов`язаних із наявним кримінальним провадженням. Десь в середині жовтня він з свідком ОСОБА_13 приїхали в АДРЕСА_2 до матері обвинуваченого ОСОБА_9 де він передав останньому грошові кошти в сумі 20 тисяч євро та 30 тисяч доларів США. 
Потерпілий показав суду, що обвинувачений викликав у нього довіру, оскільки переконував, що знайомий з працівниками правоохоронних органів та зможе домовитися за нього, а також вирішити його проблеми. При цьому, він зрозумів, що обвинувачений є юристом з освітою та компетентною людиною. Разом з тим, показав суду, що жодних цивільно-правових договорів з останнім не укладав.
Проходив час, однак жодних позитивних зрушень по його кримінальній справі не було. Вони з обвинуваченим зустрічались кожного тижня та він запевняв його, що все добре та проблеми будуть вирішені незабаром. 
Зі сплином часу він зрозумів, що обвинувачений ОСОБА_9 його ошукав та шляхом обману заволодів його грошовими коштами. У зв`язку із цим він почав співпрацювати з органом досудового розслідування та погодився на участь в негласних слідчих діях з метою викриття обвинуваченого та повернення своїх коштів.
Заявлений ним цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальної (майнової) та моральної шкоди підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Щодо покарання, то поклався на розсуд суду та вказав, що у випадку відшкодування шкоди просить суворо не карати обвинуваченого.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що є тещею потерпілого ОСОБА_7 . В жовтні 2022 року у них вдома провели обшук в межах кримінального провадження пов`язаного з діяльністю медичного центру «Меднеан», який очолює її зять потерпілий ОСОБА_7 . Бажаючи допомогти останньому, вона зустрілась з обвинуваченим ОСОБА_9 та попросила про допомогу, а також надала контактний номер зятя. Останній пообіцяв допомогти, у зв`язку із чим вони всі разом зустрілись та він повідомив про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 20 тисяч євро та 30 тисяч доларів США для вирішення питань. В подальшому, через деякий час вони приїхали до батьків обвинуваченого в с. Юрківці Чернівецького району Чернівецької області, де в її присутності потерпілий ОСОБА_7 передав обвинуваченому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 20 тисяч євро та 30 тисяч доларів США. При цьому останній запевнив, що всі проблеми потерпілого пов`язані із кримінальним провадженням будуть вирішені. Жодного письмового договору між ними не укладалось. 
Також свідок суду показала, що в подальшому в м. Чернівці вони з зятем ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 зустрічались на предмет виконання останнім взятих на себе зобов`язань. Він повідомив, що відповідні люди в м. Київ та м. Чернівці займаються вирішенням питань. Також їй відомо, що обвинувачений ОСОБА_9 не виконав обіцяного, жодним чином не допоміг потерпілому ОСОБА_7 , а також гроші не повернув.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала суду, що є дружиною потерпілого ОСОБА_7 19.09.2022 у них вдома провели обшук щодо діяльності медичного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 », керівником якого є її чоловік. У зв`язку із цим вони почали шукати допомоги. Зустріч з ними ініціював саме обвинувачений ОСОБА_9 , який запропонував допомогу. Оскільки вона знала його давно та їй відомо було, що він працював в правоохоронних органах, то вони вирішили з ним зустрітись. Під час зустрічі в м. Чернівці обвинувачений пообіцяв їм з чоловіком та переконав їх, що він знайде людину для вирішення їх правових питань, а також буде контролювати весь хід подій. Також він повідомив, що для цього йому потрібно 20 тисяч євро та 30 тисяч доларів США. При цьому вони йому цілковито довіряли. В жовтні місяці потерпілий взяв вказану суму грошей та зі свідком ОСОБА_14 поїхали в с. Юрківці Чернівецького району Чернівецької області до батьків обвинуваченого, де і передали ці грошові кошти.
Свідок також суду показала, що після цього обвинувачений ОСОБА_9 почав уникати зустрічей з ними, а коли вони бачились, то запевняв, що все добре та потрібно ще трохи часу. Однак, через деякий час вони зрозуміли, що останній їх ошукав та заволодів їх грошовими коштами. На вимогу з боку потерпілого ОСОБА_7 щодо повернення грошових коштів обвинувачений не реагував та продовжував їх уникати. 
В судовому засіданні будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_16 суду показав, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_9 та перебуває з ним в дружніх стосунках. Восени 2023 року перебував у останнього та його дружини в гостях та вони випивали алкогольні напої. В ході цього, обвинувачений почав демонструвати грошові кошти в валюті доларах США, яка загальна сума коштів була йому не відомо. При цьому ці події знімались на мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_9 . Щодо походження грошових коштів розмова не велася. 
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 по факту вчинення кримінального правопорушення підтверджується також наступними письмовими доказами кримінального провадження, які стали предметом безпосереднього дослідження під час судового слідства.
Зокрема, як вбачається із витягу з ЄРДР від 06.12.2023 на підставі заяви потерпілого ОСОБА_7 внесено відповідні відомості за попередньою кваліфікацією ст. 190 ч. 4 КК України згідно якої видно, що заявник повідомив про введення його в оману ОСОБА_9 та передачу йому грошових коштів 20000 євро та 30000 доларів США.
Відповідно до відомостей викладених в заяві про вчинення злочину від 26.06.2023 потерпілий ОСОБА_7 повідомив про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 відносно нього шахрайських дій, які проявилися в тому, що останній запропонував свої консультаційні послуги та в подальшому заволодів його грошовими коштами в сумі 20000 євро та 30000 доларів США.
Згідно протоколу огляду від 30.06.2023 потерпілий ОСОБА_7 добровільно надав працівникам поліції чотири аудіо файли на оптичному носії DVD-R «Alerus» різної тривалості. Працівниками УКР ГУНП проведено аналіз вищевказаних аудіо файлів та стенографовано розмови. Зазначені файли були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні, шляхом прослуховування.
Так, з останніх вбачається, що розмови стосуються перебігу досудового розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень. Під час розмови ОСОБА_9 маніпулює потерпілим переконуючи його в тому, що він володіє ситуацією, а якщо нічого не вийде, то запевняє повернути грошові кошти отримані у нього. Серед іншого він також інформує про наявність знайомств з людьми, які можуть допомогти «вирішити» проблеми, а також повідомляє про передачу грошових коштів в сумі шістдесят тисяч.
Працівниками УКР ГУНП в Чернівецькій області надано відповідь на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 03.07.2023, згідно якої, зокрема, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 користувався абонентським номером НОМЕР_1 , на момент виконання доручення користувався транспортним засобом марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно схеми руху автомобіля «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_2 за 08.07.2023, яким користувався обвинувачений ОСОБА_9 згідно бази даних ІПНП «Гарпун» автомобіль цієї дати фіксується чотири рази. Зокрема, о 09-57 год в м. Чернівці на розі вул. Руська та Л.Кобилиці, о 10-05 год в с. Магала, о 10-12 год в с. Рідківці та о 11-42 год в м. Хотин.
Як вбачається з клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 27.06.2023 та ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.06.2023 (легалізованої належним чином), надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_9 , його розмов або інших звуків, рухів, дій, пов`язаних з його діяльністю або місце перебування, з використанням аудіо-, відеозапису.
В подальшому органом досудового розслідування 28.06.2023 надано доручення оперативним підрозділам карного розшуку про проведення негласних слідчих (розшукових дій).
За наслідками виконання таких дій 31.08.2023 складено протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтроль особи. Цифрові файли отримані внаслідок такої дії, а також стенограми діалогів за різні дати, були предметом дослідження в судовому засіданні.
Зокрема, задокументовано розмову засобами мобільного зв`язку між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 від 29.06.2023, їх особисту зустріч 03.07.2023 та 08.07.2023. З останніх вбачається, що діалог відбувається навколо виниклих у потерпілого ОСОБА_7 проблем в ході розслідування кримінального провадження відносно нього. Обвинувачений намагається в розмові переконати останнього, що він йому допомагає, заходить мова про передачу грошових коштів різним інституціям. На запитання потерпілого чи йде мова про передачу грошових коштів, які він дав обвинуваченому, той відповідає, що «трохи забрав». Однак не заперечує отримання грошей.
Як вбачається з клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 27.06.2023 та ухвали Чернівецького апеляційного суду від 28.06.2023 (легалізованої належним чином), надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_7 , його розмов або інших звуків, рухів, дій, пов`язаних з його діяльністю або місцем перебування, з використанням аудіо-, відеозапису.
Як вбачається з протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтроль особи від 31.08.2023 зафіксовано оперативними підрозділами також зустрічі між потерпілим та обвинуваченим, а також їх спілкування за допомогою мобільних телефонів. Зміст таких діалогів є аналогічним за змістом вже раніше досліджених доказів. 
Згідно схеми руху автомобіля Renault Espace д.н.з. НОМЕР_3 за 08.07.2023, яким користувався обвинувачений ОСОБА_9 зафіксовано переміщення останнього в межах міста Чернівці та м. Сторожинець.
Також згідно схеми руху автомобіля Fiat Ducato д.н.з. НОМЕР_2 за 03.07.2023, яким користувався обвинувачений ОСОБА_9 зафіксовано переміщення останнього в межах міста Чернівці.
Відповідно до змісту ухвал слідчого судді від 21.11.2023 група слідчих в межах досудового розслідування отримала тимчасовий доступ до інформації, яка перебувала у володінні операторів стільникового (мобільного) зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а саме щодо активності користувачів мобільних номерів, якими були фігуранти по справі.
Реалізація таких тимчасових доступів та отримання відповідної інформації зафіксована протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 30.11.2023 та 06.12.2023.
Як вбачається з протоколу обшуку від 11.07.2023 проведеного за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 та який санкціонований належним чином відповідно до ухвали слідчого судді від 06.07.2023, у останнього виявлено та вилучено його мобільний телефон марки «IРhone 13 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_4 та посвідчення слідчого прокуратури №247 видане на ім`я ОСОБА_9 . Дана слідча дія, яка була зафіксована в виді відео файлу також була предметом безпосереднього дослідження в судовому засідання шляхом перегляду.
Також судом досліджено виявлені в вилученому під час обшуку обвинуваченого ОСОБА_9 телефоні мультимедійні файли та записи. Зокрема, встановлено, що вказаний мобільний пристрій має мобільний номер НОМЕР_1 , сім-картка оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Оглянуто наявність записаних контактів. Виявлено фотознімки та відеозаписи від 06.11.2022 на яких зафіксовані дружина обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_17 , сам обвинувачений та невстановлена особа із грошовими коштами іноземної валюти (долари США) в руках. В подальшому також встановлено, що третьою особою на медіа файлах є свідок ОСОБА_16 .
Інші досліджені за ініціативою прокурора в судовому засіданні докази, не несуть змістовного навантаження для ухвалення вироку по справі, оскільки не містять відомостей про обсяг доказування, а тому суд не вдається до їх аналізу.
Вищевказані докази в своїй сукупності беззаперечно свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Зазначені доказі зібрані у встановленому законом порядку, є послідовними, співпадають між собою в деталях, не містять істотних відмінностей та узгоджуються з встановленими обставинами у справі. Тож підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність цих доказів у суду не має.
Той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнає обставини вчинення кримінального правопорушення та не визнає факт заволодіння майном потерпілого у виді грошових коштів шляхом обману останнього та зловживання його довірою, судом розцінюється як обрана ним лінія захисту з метою намагання уникнути юридичної відповідальності за вчинене.
Позиція сторони захисту щодо надання потерпілому ОСОБА_7 консультаційних послуг та правової допомоги з боку обвинуваченого ОСОБА_9 не знайшла свого підтвердження, оскільки в суді не здобуто жодного доказу на підтвердження цього. Твердження обвинуваченого про бажання допомогти потерпілому є його імітацією, яка була спрямована виключно на те, щоб викликати довіру, яка виникла та зловживаючи нею заволодіти грошовими коштами з метою їх привласнення. Ця довіра була викликана тим, що обвинувачений ОСОБА_9 переконав потерпілого, що він колишній працівник правоохоронного органу та володіє широким колом знайомств, що допоможе йому вирішити його проблеми та уникнути негативних наслідків. 
Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 відносно визнання факту передачі грошових коштів, однак в сумі 50000 гривень, а не у іноземній валюті, підтверджує існування таких обставин. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що мало місце передача саме грошових коштів у іноземній валюті, а саме доларах США та євро. Дана обставина знайшла своє підтвердження в показах свідків, які були допитані в судовому засіданні та засвідчили факт передачі грошових коштів саме в такому розмірі та в такій іноземній валюті.
З досліджених в судовому засіданні стенограм розмов між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим  ОСОБА_7 вбачається, що перший жодним чином не володів інформацією щодо стадії кримінального провадження відносно потерпілого, які процесуальні дії (заходи) проводяться в межах даного провадження, не був поінформований про найменування адвокатів, які вже надавали потерпілому юридичні послуги, не володів назвами установ, а лише обмежувався під час спілкування загальними фразами. 
Так, згідно зі ст. 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
В постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 442/3912/19 викладений наступний правовий висновок, що для відмежування злочину від цивільно-правового делікту необхідно встановити, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально - караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені і укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про злочин.
Суд звертає увагу на те, що між вищевказаними учасниками кримінального провадження не укладалися жодні цивільно-правові договори чи договір про правову допомогу, не надавалися розписки тощо. Обвинувачений ОСОБА_9 не будучи наділеним відповідними функціями чи повноваженнями, не мав ніяких реальних можливостей виконати домовленості з потерпілим. Більше того, останній не мав і бажання їх виконувати, оскільки всі його дії були спрямовані лише на те, щоб викликати довіру в потерпілого та заволодіти його грошовими коштами. 
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250кс16, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК.
Позиція захисника щодо неналежності та недопустимості досліджених в судовому засіданні доказів не знайшла свого підтвердження, оскільки, як вже суд зазначав вище, досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності доводять винність дій обвинуваченого ОСОБА_9 та відповідають вимогам ст. 85, 86 КПК України. 
Щодо твердження захисника про те, що грошові кошти передані обвинуваченому були позичені та не належали подружжю ОСОБА_18 , а також ненадання органом досудового розслідування статусу потерпілої свідку ОСОБА_15 , то суд зазначає наступне.
На момент передачі грошових коштів потерпілий ОСОБА_7 був їх титульним володільцем та використовував (шляхом передачі обвинуваченому) їх у власних цілях - з метою отримання допомоги. При цьому не має значення походження таких валютних цінностей (позика, кредит тощо), оскільки в момент їх передачі потерпілий вважав їх своїми та був їх законним користувачем. Протилежного стороною захисту не доведено. 
Питання про належність грошових коштів подружжю в судовому засіданні було предметом обговорення, однак свідок ОСОБА_15 вказала, що це було її право звернутися із відповідною заявою. Всіма фінансовими питаннями займався потерпілий за її згодою, тому вона вважала, що він діяв в той момент від свого імені. 
Відносно твердження захисника про походження грошових коштів у валюті доларів США, які зафіксовані на медіа файлах вилучених з мобільного телефону обвинуваченого, що такі з`явилися внаслідок перепродажу автомобілів.
Суд звертає увагу, що не здобуто жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що з боку обвинуваченого ОСОБА_9 має місце здійснення будь-якої господарської чи підприємницької діяльності з продажу транспортних засобів. Свідок ОСОБА_16 лише зазначив, що останній нібито займається продажем автомобілів, однак допустимих доказів такого суду не надано. Свідок також показав, що походження грошових коштів зображених на відео не обговорювалось. 
Ухвалюючи рішення в справі суд дотримується критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року. Так, у рішеннях у зазначених справах зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». 
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що поза будь-якими сумнівами, вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю доведена та його дії необхідно кваліфікувати за ст. 190 ч. 4 КК України (в редакції чинній до 11.08.2023), як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах.
Така кваліфікуюча ознака шахрайства, як особливо великий розмір, в даному випадку береться з того, що грошові кошти, які були предметом злочину на момент його вчинення становили еквівалент національній грошовій одиниці в сумі 1812998 гривень 
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали. 
Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно вимог ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.
Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відсутність відомостей про характеристику особи винного, не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок наявності хронічних захворювань, невійськовозобов`язаний, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
Судом береться до уваги також і та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 не відшкодував потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди, яку заподіяв, хоча мав реальну можливість це зробити. 
З урахуванням вищевикладеного та обставин справи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 неможливе без ізоляції від суспільства, йому необхідно призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в виді позбавлення волі в межах санкції статті з конфіскацією майна, окрім житла (в редакції КК України чинній до 11.08.2023). Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.
При цьому, підстав для застосування судом вимог ст. 69 та ст. 75 КК України не встановлено, оскільки все вищевикладене, а також процесуальна поведінка обвинуваченого, не дає суду законних підстав для реалізації зазначених матеріальних норм права. 
На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 11.08.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та одночасно визнано запобіжний захід у виді застави, розмір якої встановлено в сумі 805200 грн. Відповідно до протоколу затримання від 11.08.2023 цього ж дня о 19-05 годині обвинуваченого ОСОБА_9 затримано. Ухвалою слідчого судді від 08.09.2023 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою в межах строку досудового розслідування та одночасно визначено розмір застави. Відповідно до квитанції від 28.09.2023 заставодавцем ОСОБА_10 внесено грошові кошти в сумі 805200 грн на депозит ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до розписки від 29.09.2023 у зв`язку із внесення застави обвинуваченому ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу та цього ж дня попереднє ув`язнення припинено. 
Наразі судом не встановлено підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, а тому до набрання вироком законної сили його доцільно залишити без змін, що дасть змогу контролювати дії та поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , а також буде доцільним для виконання покарання останнім. 
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Оскільки на стадії досудового розслідування процесуальні витрати відсутні, то питання про їх стягнення з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124 КПК України не вирішується.
В межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1000000 гривень, а також відшкодування майнової шкоди в розмірі 30000 доларів США та 20000 євро завданої кримінальним правопорушенням. Вирішуючи питання щодо вказаного позову суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1, 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не визнав позовні вимоги потерпілого та не визнав обставини, які обґрунтовують дану вимогу. Показав, що він не отримував зазначені в позові грошові кошти, але отримав грошову виплату від потерпілого в сумі 50000 грн за надання консультаційних послуг у формі рекомендацій та порад. 
ВП ВС в справі № 373/2054/16 дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Так, суд вказав, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргув іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц.
В постанові ВС від 09.05.2024 в справі № 759/4769/14 де дії обвинуваченого були кваліфіковані судом в тому числі і за ст. 190 ч. 4 КК України викладено позицію, що особа обвинуваченого заволоділа майном потерпілих у доларах США і ця сума має бути їм відшкодована, інакше буде порушено принципи законності та справедливості в кримінальному провадженні, а вартість майна в гривневому еквіваленті на час вчинення злочину впливає лише на кваліфікацію дій засудженого в залежності від розміру завданої шкоди.
Оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну (майнову) шкоду шляхом незаконного та протиправного заволодіння майном (грошовими коштами) останнього в розмірі 30000 доларів США та 20000 євро, то саме такий розмір та в такій іноземній валюті має відбуватися стягнення. Це відповідатиме матеріалам провадження, положенням цивільного законодавства та не суперечитиме вимогам ст. 128 КПК України.
Саме тому, цивільний позов в цій частині має бути задоволений. 
На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004 р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України (в редакції чинній до 11.08.2023) і внаслідок його дій потерпілому ОСОБА_7 завдано моральні страждання, які полягають в перенесеному ним душевному стражданні та нервовому потрясінні. При цьому враховується , що злочином завдана шкода у виді істотних матеріальних збитків внаслідок передачі позичених коштів, переживань, хвилювань та безнадії, потерпілий зазнав від цього значної матеріальної шкоди. У нього змінився звичний уклад життя та родини, відбулися зміни у життєвих та виробничих стосунках. Все це призвело до погіршення його морального та фізичного здоров`я. Розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, перенесеного нервового стресу. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, того факту, що обвинуваченим ОСОБА_9 взагалі не відшкодовано шкоду, суд вважає, що заявлений потерпілим цивільний позов в частині стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 1000000 гривень підлягає частковому задоволенню. На думку суду відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 100 000 гривень.
Відносно стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу про яку йдеться в позові, то суд зазначає наступне.
Згідно вимог ст. 137 ч. 2 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог ст. 141 ч.2, 8 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволенні позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В позовній заяві сторона потерпілого як сторона позивача зазначила про наявність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс в розмірі 150000 гривень, а саме на оплату гонорару за надання професійної правничої допомоги. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 не надали суду відповідних доказів, які б підтверджували розрахунок таких витрат. У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 судових витрат даного виду. 
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, 
У Х В А Л И В :
ОСОБА_9  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 190 ч. 4 КК України (в редакції чинній до 11.08.2023), що визнано судом доведеним і призначити покарання, у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна, окрім житла.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає в АДРЕСА_3 , грошові кошти 30 000 (тридцять тисяч) доларів США та 20 000 (двадцять тисяч) євро у відшкодування матеріальної (майнової) шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає в АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Вирішити долю речових доказів по справі наступним чином:
- мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_9 марки «IРhone 13 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_4 , який знаходиться в сейф-пакеті № 5455593 та зберігається в камері зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_4 ) - після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_9 за належністю;
- посвідчення слідчого прокуратури №247 видане обвинуваченому ОСОБА_9 - залишити в матеріалах кримінального провадження. 
До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 в виді застави в розмірі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили внесену визначену слідчим суддею грошову заставу в розмірі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень на депозитний рахунок ІНФОРМАЦІЯ_7 повернути заставодавцю/платнику ОСОБА_10 (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 28.09.2023).
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 11 серпня 2023 року по 29 вересня 2023 року.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ ОСОБА_19