Справа № 643/22094/25
Провадження № 2/643/2702/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Пасічника О.М.,
за участю секретаря судового засідання Онди В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,

встановив:
ФОП ОСОБА_1 11.12.2025 через свого представника адвоката Войтюка О.В. вернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат у розмірі 29437,52 грн, 3% річних у розмірі 9770,87 грн, судові витрати в розмірі 1211,20 грн. судовий збір, витрати понесені на правову допомогу в розмірі 16 352,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.01.2019 року Салтівським районним судом міста Харкова було ухвалено Рішення по справі № 643/12347/18 про стягнення з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 72 470 грн. 43 коп., судовий збір 724 грн. 71 коп.. витрати на правничу допомогу 8 452 грн. 40коп., а всього стягнути 81 647 грн., 54 коп.
08.12.2021 року Салтівським районним судом міста Харкова було ухвалено рішення по справі № 643/12816/21 про стягнення з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП ОСОБА_1 суми інфляційних витрат 12 280 грн. 12 коп. та 3% річних 6 039 грн. 68 коп., втрати на правову допомогу у розмірі 7 491 грн. 90 коп. та судовий збір 908 грн., а всього стягнуто 26 719,70 грн.
Позивач наголошує на тому, що з дати винесення Салтівським районним судом міста Харкова рішення по справах № 643/12347/18 та 643/12816/21, відповідач не виконував судові рішення в добровільному порядку, не сплатив повністю заборгованості, тобто на 06.12.2025 року борг відповідачем не оплачений.
Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 17.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Войтюк О.В. не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.
02.02.2026 надійшла заява про проведення судового засідання у відсутність представника позивача та самого позивача позов підтримали в повному обсязі, представник позивача адвоката Войтюк О.В. просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судові засідання призначені на 02.02.2026 та 03.03.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою: реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.
До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. 
Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.
У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням 22.01.2019 року Московським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення по справі № 643/12347/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 72470 грн. 43 коп., судовий збір 724 грн. 71 коп.. витрати на правничу допомогу 8452 грн. 40 коп.
09.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Д.О., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67830255 про стягнення з ОСОБА_2 , користь фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 72470 грн. 43 коп., судовий збір 724 грн. 71 коп., витрати на правничу допомогу 8452 грн. 40 коп., а всього стягнуто 81647 грн. 54 коп.
Згідно Інформації про виконавче провадження від 06.12.2025 стан виконавчого провадження відкрито.
08.12.2021 року Салтівським районним судом міста Харкова було ухвалено заочне рішення по справі № 643/12816/21 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми інфляційних витрат 12280 грн. 52 коп., 3% річних 6039 грн. 68 коп., втрати на правову допомогу у розмірі 7491 грн. 90 коп. та судовий збір 908 грн.
14.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Д.О., було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 68641293 та 68641779 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми інфляційних витрат 12280 грн. 52 коп. та 3% річних 6039 грн. 68 коп., втрати на правову допомогу у розмірі 7491 грн. 90 коп. та судовий збір 908 грн.
Згідно наданої інформації про виконавчі провадження № 68641293 та 68641779 від 14.02.2022 року виконавчі провадження станом 06.12.2025 не завершені.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем, сума основного боргу складає 108367,24 грн., за період з 05.12.2022 року по 06.12.2025 року позивачем було нараховано інфляційні витрати в розмірі 29437,52 грн. та 3 % річних в розмірі 9770,87 грн.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Крім того, відповідно до ч. 2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Так, приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15).
Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 05.12.2022 року по 06.12.2025 року інфляційних витрат в розмірі в розмірі 29437,52 грн. та 3 % річних в розмірі 9770,87 грн.
На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, тому пред`явлений позов підлягає задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 16352,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження витрат на правничу допомогу Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 08.08.2025, Додаткова Угода №1 від 06.12.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 08.08.2025, квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 06.12.2025 на оплату правової допомоги; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 2161; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30.11.2025.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 16352 грн. 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.
Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правничої допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 5000 грн. 00 коп. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 три відсотки річних в розмірі 9770,87 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят) гривень 87 коп. та інфляційні витрати в розмірі 29437,52 (двадцять дев`ять тисяч чотириста тридцять сім) гривню 52 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. та на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Пасічник О.М.